172 



ORDN. 2. SPITAR, 



Enligt alla dessa uppgifter ser det verkligen ut, som om några Tur- 

 turduvor hade bosatt och fortplantat sig i norden. Oftast hava de blivit 

 sedda vid Qvickjock (67°), dit de uppgivas komma från N.V., genom den 

 sänkning i fjäldhöjden, som där går ut till havet. Det tyckes alltså som 

 om de kommit från Norrige och att man kunde vänta att där, kanske 

 i trakten av Saltensfjord i Nordlanden (mellan 57 och 58° lat.), finna en 

 liten coloni av denna art, liksom den av C. livia 100 mil sydligare. De 

 flesta övriga, i Skandinavien sedda exemplaren kunna dels vara komna 

 därifrån, kanske stadda på flyttning, dels vara blott förvillade. Dock 

 må detta allenast vara sagdt såsom en lös gissning att vidare undersö- 

 kas. Jag anser ej Turturduvan kunna upptagas såsom en nordisk fogel, 

 förr än vi närmare lärt känna att hon verkligen så är och oavbrutet 

 fortplantar sig i landet. 



Turturduvan lever i glesare skog eller i mindre lundar, men vistas, 

 utom fortplantningstiden, mest familjevis på slätterna. För övrigt liknar 

 hon till levnadssättet närmast Ringduvan, och kan, liksom denna, väl täm- 

 jas, men icke fortfarande hållas såsom husdjur. Hon flyger, liksom de 

 föregående, utmärkt väl, och är flyttfogel. De europeiska exemplaren 

 tillbringa vintern djupare in i Afrika. De flytta bort från Medelhavs- 

 länderna i september och återkomma dit i april. Till och ined i Al- 

 gieriet och Egypten, där de äro allmänna vår och höst, tyckas de ej 

 qvarstanna över vintern. Boet lägges på smalare trädgrenar och är glest 

 sammansatt av torra qvistar. I mellersta Europa sägas de uppföda två 

 kullar om året. Lätet varierar på åtskilliga sätt, men skall vanligast 

 låta såsom: turr-turr, turr-turr etc, hvarifrån latinska namnet, turtur, 

 härleder sig, 



Synon. Columba turtur Linn. S. N. — Nilss. Fn. I, 567; — Turtur 

 auritus Raj, Bp. Osp. II, 61. 



Större Turturduvan (Col. orientalis; 2-9), nära lik den föregående, 

 men betydligt större, med undersidan, ända bakom fötterna, ljust röd- 

 går. — Vinglängden omkring 195 mm.; kroppens storlek nästan lika 

 med Skogsduvans, men stjerten är något längre. Hos både gamla och 

 unga äro alla delars form och färgteckning (utom den nyss anförda pä 

 buksidan) lika med dem hos Turturduvan, h vårföre vi ej behöfva åter- 

 upprepa beskrivningen. Även iris är gulröd. Dock är fjädrarnes färg 

 överallt något mörkare än på Turturduvan, och kanterna på stjertpen- 

 nornas ändar, samt på halsfläcken, äro alltid blekt grå i stället för 

 hvita. 



Denna Duva, som blivit upptagen i vår fauna under det yngre, av 

 Temminck givna namnet, C. g el as tes, anses av många blott för en 

 östlig form eller race av Turturduvan, h vilket väl torde kunna försva- 

 ras; men då tydliga olikheter finnas, är det rättare att här åtskilja 

 dem. Den nu ifrågavarande ersätter Turturduvan i östra hälften av A- 

 sien, hvarest hon finnes, åtminstone från Dauurien (C. turtur var. major 

 Pall.), ut till Ochotska havet (vid Stanovoibergen, 55° och något nordli- 

 gare, Midd.) samt i Amurlandet och Japan. Även finnes hon i Hima- 

 laya. Mot söder förekommer hon, åtminstone om vintern, i hela Indien, 

 och i östra indiska halvön, ända ned på Malacca (Blyth), samt i södra 

 China, hvarifrån hon först blev känd genom Sonnerat. Riksmuseum äger 

 ett ex., skjutet i trakten av Cantonri December. — Hen är flyttfogel 

 och kommer till Amurlandet omkring den 1 maj. Schrenck har derstä- 

 des noga studerat hennes levnadssätt, som alldeles liknar Tuturduvans. 

 Även lätet är detsamma (enl. Middendorf, samt det här uppfödda exem- 

 plaret). 



Det var högst oväntadt att vid tvänne långt åtskilda tillfällen finna 

 denna östliga fogel i norra delen av Sverige, isynnerhet som båda voro 

 ungar, i första höaten. Det första fanns i dec. 1842 i ett fogellass från 

 Herjeådalen; det andra blev i october 1850 fångadt i en skogstrakt, Vj 2 

 mil vester om Piteå, och sändes i Augusti 1851 levande till Stockholm, 

 såsom skänk till Riksmuseum, av Skeppsbyggmästaren ,/. Pettersson. 

 Här uppföddes det i bur av Hr F. W. Meves, ända till dess ruggningen 

 om hösten 1853 var fulländad, då det dödades den 20 December, för att 

 uppstoppas. — Dä båda dessa exemplar voro unga ser det visserligen 

 ut som om de varit födda i grannskapet; men man må dock ihågkom- 

 ma med hvilken hastighet en starkt flygande fogel, såsom en Duva, kan 

 förflytta sig, t. o. m. några hundrade mil, om hon anstränger sina kraf- 

 ter, t. ex. då en liten flock blir jagad av rovfoglar och skingrad. 



Synon. Columba orientalis Lath. Index, n:o 48 (ex Sonnerat It. 

 Ind. II, 177); — Blyth Catal. 23b 4 . — C. turtur major, ex Dauuria, Pall. 

 Zoogr. I, 565. — C. rupicola ibid. 566 (juv.); — Bp. Csp. II, 60. — 

 C. gelastes Temm. Pl. Col. 550; — Fn. Jap. tab. 60 b.: — Sundev. V. 

 Ac. Öfv. 1851, 183; — Nilss. Fn. I, 569; — Middend. Reise II, 189. — 

 Col. turtur var. gelastis, Schrenck, Amur I, 389. 



Skrattduvan (Col. risoria: 30), ljust gulgrå med ett svart, blekkan- 

 tadt tvärband på bakhalsen. — Något större än vanliga Turturduvan, 

 men vingen något kortare, omkring 165 mm. Kroppen nästan enfärgad, 







4$J 



