R0VF0GLAR* 



175 



Näbbets'' styrka synes isynnerhet på dess tjocklek vid roten, 

 så att det är åtminstone hälften så högt som cranium, och att 

 näsborrarna stå långt åtskilda, samt att dessa, som alltid äro be- 

 lägna tämligen högt opp över käk-kanten, i näbbets nakna, hår- 

 da del, äro rundtomkring, även mot ansiktet, omgivna av hårda 

 delar, nämligen av ben, beklädt av hornslidan. Näbbet är alltid 

 kortare än sjelva huvudet, orörligt fastväxt vid pannan och rätt 

 framåt sträckt, så, att munspringan fortsattes rätt fram från cranii 

 botten. (Hos Papegojor och Finkar är munspringan nedåt böjd.) 

 Den långa, överhängande näbbspetsen är ganska stark, spetsig och 

 undertill platt (icke urhålkad) samt lodrät mot munspringan. — 

 Den s. k. Vaxhuden är en tämligen tjock ytterhud, som bekläder 

 näbbroten, mellan och omkring näsborrarna, men som hos Ugglor- 

 na är ganska otydlig. En sådan finnes dock även hos Hönsen. 



Rovfoglarnes huvud är i allmänhet stort, ehuru icke så, som 

 Tättingarnes, men större än hos Höns, Vadare och Vattenfoglar 

 av lika storlek. Såsom vanligt, är det mindre i förhållande till 

 kroppen hos de större arterna. Minst är det hos de amerikanska 

 Gamarna. — Ögonen äro i allmänhet större än hos andra lika 

 stora ioglar; hos de medelstora (Falkar, Hökar) är hornhndens ut- 

 åt synliga diameter ungefär lika med 1 / 4 av cranii längd. De sto- 

 ra arterna ha dem mindre och Gamarne minst; men Nattugglorna 

 ha störst ögon bland alla foglar. 



Vingarne äro alltid stora och starka, hvilket är väsendtligt för 

 Rovfoglarna, som behöva flyga starkt. De hava liksom de följan- 

 de Ordningarna talrika och stora täckfjädrar, som bekläda vin- 

 gens yttre sida och betäcka vida mer än armpennornas halva 

 längd. Handpennorna äro 10: den första lång, vanligen längre än 

 den 10:de, men alltid kortare än en, eller 2 å 3 nästföljande. Arm- 

 pennorna variera mellan 12 och 27: antalet är minst hos Ugglor- 



na; störst hos Gamarna. — Efter armpennornas olika längd före- 

 komma 2:ne olika former av vingarna, som göra att flykten blir 

 ganska olika hos olika slägten. En del, och isynnerhet Falkarne, 

 ha korta armben och ett mindre antal armpennor, som äro tämli- 

 gen korta: de yttre räcka knappt till stjertroten, då vingen är 

 hoplagd; men handpennorna äro långa, hvarigenom den utsträckta 

 vingen blir lång och smal. Dessa arter röra vingarna med korta, 

 starka slag och flyga oftast med stor snabbhet rätt framåt, men 

 kunna förövrigt, liksom Svalorna, flyga väl på flera andra sätt, 

 — Hos andra är underarmen lång, med större antal armpennor, 

 som äro betydligt längre, hvarigenom den utsträckta vingen blir 

 både lång och bred. Sådane äro isynnerhet Gamarne, men även 

 Örnar, Glador ra. fl 4 Desse flyga vanligtvis jämnt och utmärkt 

 vackert med nästan stilla vingar i stora kretsar, hvarunder de ofta 

 stiga till en ganska betydlig höjd i luften för att speja efter rov. 

 I dessa kretsar tyckas de singla långsamt framåt, emedan vi då 

 se dem på stort avstånd* men det är dock tämligen lätt att finna, 

 attf de röra sig framåt med ganska stark fart, åtminstone omkring 

 20 alnar i sekunden, ty med mindre fart skulle de ej kunna fort- 

 fara att uppbäras av luften då vingarne hållas stilla ; men oftast är 

 farten vida starkare. De fleste, och isynnerhet Örnarne, kunna 

 dock även med pilens hastighet störta sig från höjden ned på 

 sitt rov. 



Stjertpennorna äro 12, och aldrig färre; men hos Percnopterus 

 alltid, och hos de övriga Gamarna ofta 14. — Hela fjäderklädna- 

 den är hos Rovfoglarna fast och elastisk, och hos unga foglar i 

 första drägten äro fjädrarna i detta hänseende nära lika dem hos 

 de äldre. 



Fötterna stora och starka, med ganska starka muskler och 

 tjocka senor, samt tjock, hård ytterhud som hos många (såsom 



