178 



ORDNINGEN 3 



nets ledning. Vi hänvisa förövrigt till det vi yttrat om foglarnes 

 lukt under Korpens historia, förut sid. 118, och tillägga att lukt- 

 organets £ form hos foglarna tydligen visar, att det är föga utbil- 

 dad!. Det består av en ganska liten näscavitet som blott inne- 

 håller en obetydlig lamell för luktnervens utbredningar, och är 



v 



tydligen långt ofullkomligare än hos samtliga däggdjuren. Dess- 

 utom se vi, att Örnar, Hökar, Korpar m. fl. om vintern finna nyss 

 döda, ej stinkande djur lika lätt som rutnade djur om sommaren. 

 De se dem nämligen från ganska långt avstånd; men oftast torde 

 de stora Rovfoglarna bli uppmärksamma på stället derigenom, att 

 de på långt håll se Kråkor eller Skator från närmaste grannskap, 

 som redan börjat hålla måltid. Det är allenast för att speja efter 

 as eller rov, som Örnar, Gamar m. fl. flyga i kretsar, ända opp 

 bland molnen. 



Från uråldriga tider har man besjungit och beprisat den styr- 

 ka och det mod hvarmed Rovfoglarna mörda och plundra för att 

 föda sig* Man har tyckt det vara en ståtlig hjeltebragd, att en 

 Örn griper och dödar en hare eller hjortkalv eller annat stort vil- 

 lebråd, som dock ej kan försvara sig. Man har beundrat Gamar- 

 nes, Örnarnes im fl:s sköna kretsande flykt, högt opp över den re- 

 gion hvaru ti andra jordens barn pläga vistas, och uppfinningen att 

 dressera Rovfoglar till jagt i de förnämes tjenst har upphöjt deras 

 anseende. Man hade således, redan på Homeri tid, uppfattat deiu 

 såsom »ädla" djur, som intaga främsta platsen bland foglarna, då 

 Örnen, den starkaste och rovgirigaste bland dem, ansågs för den 

 förste och ädlaste bland alla. Det är dessa åsikter, från en tid, 

 då mord. plundring och de svagares förtryckande voro ädla mänsk- 

 liga idrotter, som gjort att man vant sig vid att alltid uppräkna 

 Rovfoglarna först i fogelklassen, och vanans makt har gjort att de 

 även av nyare naturhistorici varit ansedde såsom de fullkomligaste 



och högst utbildade bland foglarna. Dock ha Ornithologerna brukat 

 att, till följe av Garaarnes styrka och storlek, som blivit mycket 

 berömda (t. ex. av Buffon), ställa dessa foglar främst, oaktadt deras 

 mindre nobla levnadssätt. — I sednare tider ha andra åsigter gjort 

 sig gällande och man har insett att Rovfoglarna hvarken framställa 

 en bild av fogellivets och fogelformens högsta fulländning, eller vi- 

 sa en överensstämmelse med däggdjuren, som skulle kunna giva 

 dem företrädet bland foglarna. Tvärtom finner man att flera drag 

 av deras levnadssätt, såsom deras glupskhet och deras föda. ute- 

 slutande av rov, samt deras förmåga att svälta länge, äro egen- 

 skaper som ge dem likhet med ormar och fiskar, samt att deras 

 former, både yttre och inre, mest likna dem hos Vattenfoglarna, 

 hvilken likhet ökas genom deras lifsyttringar i allmänhet, såsom 

 bristen på sångläten och konstfärdighet, samt genom ungarnes ut» 

 vecklingssätt. Vi anse dem alltså blott intaga tredje rummet inom 

 fogelklassen. Men enligt den åsikten, att Rovfoglarne äro „ädla" 

 i den mån de mera uteslutande föda sig av levande, varmblodiga 

 djur, måste Ugglorna nödvändigt bli de ädlaste av alla, och vi 

 gilla denna åsikt såvida, att vi ställa dem främst inom Rovfogels- 

 ordningen, icke just för deras högtidliga uppsyns skull, utan der- 

 före att de onekligen äro mest utbildade såsom rovdjur. Sist kom- 

 ma då Gamarne, hvilka äro de minst fullkomliga rovdjuren och 

 mycket närma sig till de derefter följande Hönsen* Vi uppföra 

 således: 



l:o Nattrovfoglar (eller Ugglor; Accipitres nocturni), som ha ögo- 

 nen riktade mer eller mindre framåt, hvarigenom de kunna se på sam- 

 ma föremål med bada ögonen; och 



2:o Dagrovfoglar (Accipitres diurni), mod ögonen, såsom vanligt 

 hos foglarna, riktade utåt sidorna, Hit höra Falkar, Hökar, Örnar, 

 Gamar. 



