180 



ORDNINGEN 3. 



orsaka ringaste ijud i luften och således kunna smyga sig på sitt 

 rov om natten, utan att röja sig i förtid. — Pä de starka fötterna 

 är, hos de flesta arter, och hos alla våra. ej blott hela tarsen täts 

 befjädrad, utan även tårna, ända ut till klorna: men i varmare 

 länder äro tårna hos de flesta arterna blott beklädda av glesa, styva 

 borst, liksom hos de 3 sydländska arter, hvilka här nedan beskrivas. 

 Tårna äro tämligen korta, med den nästsista leden lång och de övriga 

 ytterst små. Inre tån ej mycket kortare än den mellersta; yttre 

 tån är (utom hos några australiska arter) betydligt kortare än den 

 inre, och kan vändas bakåt, nästan som hos Gökar, Papegojor m. 

 ti. Spitar. Baktån mycket mindre än de övrige och något upplyf- 

 tad. — Inre klon är icke så mycket olik de övriga, som hos dag- 

 rovfoglarna. 



Skelettet är likså eget bildadt som de yttre delarne. Crani- 

 um, hvars yttre form nyss förut omtalades, består av tjockt och 

 cellulöst, liksom svampigt ben, h varigenom storleken betydligen ö- 

 kas. Det har hög och kullrig hjessa, ofantliga ögonhål med blott 

 ett litet orbital-utskott över ögats yttre sida. Nacken är bakifrån 

 plattad och utskjuter åt sidorna med en benlamell, som baktill och 

 utåt omfattar öronöppningen, hvarigenom nacken blir den bredaste 

 delen av hela skallen! — Bröstbenet är ganska litet med 2:ne dju- 

 pa utskärningar baktii! åt h vardera sidan. Det yttre nyckelbenet 

 (furcula; gaffeln) är ganska långt, smalt, svagt och föga böjdt; 

 även det inre är långt och smalt. — Tårnas ovanliga bildning är 

 nyss beskriven. 



Ugglorna, och isynnerhet Nattugglorna, äro bland foglarna, 

 hvad Katterna äro bland däggdjuren: de rovgirigaste av alla, hvil- 

 ka så vidt som möjligt endast förtära rov, som de sjelve taga le*- 

 vande; blott i nödfall äta de döda djur* Dock äro de vida mera 

 nyttiga än skadliga för oss, emedan deras mesta byte utgöres av 



råttor och möss: men de förtära även foglär, amfibier, insekter o, 

 s. v. Då de fa mera rov än de behöva, undangömma de en del 

 i mörka hål för kommande behov. — De äro, liksom Katterna, i 

 allmänhet nattdjur, ty även de s. k. Dagugglorna äro mycket i 

 rörelse under skymningen; Nattugglorna äro framme endast under 

 mörkret, och blott då höras deras skrikande, ofta hemska läten, 

 som ej sakna likhet med Katternas. Men Nattugglornas skrik hö- 

 res ej blott under forfcplantningstiden, utan under hela året, och 

 oftast, såsom en liknelse till fogelsång. då de sitta stilla och sysslo- 

 lösa. Dessutom låta de ofta höra ett smällande eller knäppande 

 med näbbet, som synes vara en yttring av förargelse. — Att de 

 ha fin hörsel synes på deras utbildade yttre öron (se nyss förut;. 

 — De flyga vanligen rätt fram, lågt och något ojämnt, samt ej 

 med ovanlig hastighet, men äro alldeles oskickliga att gå på marken. 



Ugglorna fortplanta sig i allmänhet tidigt på våren, då honan, 

 som ensam ligger, har en ganska stor liggfläck. Äggen äro hvita 

 och nära klotrunda^ och läggas av de flesta arter i träd- eller 

 klipphålor på en ganska obetydlig bale, eller i övergivna bo av 

 Kråkor, Skator o. d. — Ungarne komma ej sällan ut ur boet me- 

 dan ännu dunet qvarsitter; men då detta avfallit ha de, av flera 

 arter, i sin första drägt ganska olika utseende med de äldre. E- 

 mellertid bära de denna drägt blott en kort tid, h vårföre man 

 mindre ofta får se dem i densamma; ty redan i juli eller början 

 av augusti inträffar ruggningen, som föregår jämnt och hastigt, 

 hvarefter de i allmänhet nära likna de gamla. Likaledes inträffar 

 de äldres ruggning tidigt på året och avlöper ganska hastigt. — 

 Av de flesta arter äro hanne och hona till det yttre lika. utom stor- 

 leken: ty honan är alltid större än hannen. 



Anmärkningsvärdt är, att ehuru Ugglorna ej kunna vara mera 

 skadliga för andra foglar, än Hökar och Falkar,, så synas de dock 



