UÖÖLESLÄÖTET. 



181 



vara långt mera hatade. Knappt kan en Nattuggla visa sig om 

 dagen förrän hon anfalles av Kråkor och Skator. Dessa göra 

 henne väl ej mycket ondt; på sin höjd kunna de ge henne ett el- 

 ler annat föga farligt hugg, eller rycka ut någon fjäder $ men de 

 larma och skrika samt flyga och hoppa hotande omkring henne. 

 Av deras larm ditlockas flera, även småfoglar, till och med Hö- 

 kar, som tyckas dela den allmänna oviljan. Det är detta hat, som 

 gör, att Ugglor med fördel kunna användas för att framlocka fog- 

 lar, som man vill fånga eller skjuta, hvilket konstgrepp redan var 

 väl bekant i forntiden och beskrives av Aristoteles. Man skulle 

 nästan kunna föreställa sig, att Ugglans ovanliga utseende och e- 

 genskap av nattdjur uppväckte de andres nyfikenhet och förvåning, 

 men att derjämte en känsla av hennes oskadlighet om dagen in- 

 gåve dem dristigheten att tillika yttra sin hämnd och sin förargelse 

 mot det nattliga rovdjuret. Dock ser man att småfoglarne även 

 hata och förfölja andra för dem skadliga foglar, såsom Hökar och 

 Lanius excubitor. 



Ugglorna visa sinsemellan ganska betydliga olikheter, på hvil- 

 ka deras fördelning i talrika slägten blivit grundad, men då dessa 

 olikheter i enskilda delars form, i hela yttre utseendet, i storlek 

 och i levnadssätt, ej alltid motsvara h varandra och dessutom fin- 

 nas hos nästan hvarje art, hvarigenom fördelningarne bli ganska 

 många, så föredraga vi att, såsom hittills varit öfligt i vår fauna 

 bibehålla alla arterna i ett enda slägte. Om detta skulle fördelas, 

 så måste de 13 arter, som finnas i Europa, åtminstone skiljas i 10 

 b. k. genera. Vi uppföra således endast 



UGGLE-SLÄGTET (Strix), 



hvars beskrivning och kännetecken upptagas i det näst föregående. 

 Vi fördela det på följande sätt: 



Svenska Foglarne. 



1:0 Nattugglor» 



Yttre öroncaviteten är mycket högre än ögats tvärlinea och 

 försedd med ett stort rundadt lock. Ansiktskretsen fullständig, gå- 

 ende högt opp över ögat. — ■ De flesta hithörande arter se dåligt 

 om dagen och äro i rörelse blott under skymningen samt under 

 mindre mörka nätter, men draga sig undan i hålor eller på mörka, 

 lugna ställen, både om dagen och under alldeles mörk, mulen natt, 

 samt i oväder. Dock finnas några arter, som för formens skull 

 måste hiträknas, ehuru de både kunna se och jaga om dagen. 



a) Örat ganska stort (betydligt högre än huvudskallen). Hela 

 pannan kölad av de hopgäende, stora ansiktskretsarna, hvilkas fjä- 

 drar vid örat äro S-formigt böjda. Andra vingpennan längst; den 

 första föga kortare; ingen i fanet inskuren. Inga horntofsar. — (De 

 nyares si. Strix). 



Tornugglan (Strix flainmea) 31. — Ovantill klart grå, fint mörk-» 

 prickig, med små hvita fläckar, omgivna av svart, och alla fjädrarne mot 

 roten gulaktiga. Undertill vackert, blekt brungul eller hvit, med små, 

 spridda mörka fläckar. Ansiktet gråaktigt med brun omkrets och fläck 

 vid ögat, — Vinglängd omkring 280 mm. — Undertili äro de yngre 

 mera rödaktiga; de gamle blekare, hannarne till och med ofta rent hvita. 

 Iris mörkbrun. Den korta stjerten räcker ej till vingarn es spets, men 

 fötterna äro ganska höga: tarsen 63 mm. lång, kortfjädrad: tårnablott glest 

 klädda av styva borst. Ansiktet är helt och hållet concavt samt ganska 

 stort och något hjertlikt, men av föränderlig form. 



Av denna Uggla har veterligen blott ett enda exemplar blivit fun- 

 net i Sverige, nämligen på ett fartyg i Ystads hamn, i october 1834 

 (Nilsson); sannolikt stormdrivet eller överfördt från Tyskland. Hon till- 

 hör således icke vår djurverld, men jag kan dock ej underlåta att här 

 uppräkna henne först, emedan hon onekligen är den, såsom Uggla, högst 

 utbildade arten i hela* slägtet. Hon förekommer tämligen allmänt i hela 

 södra och mellersta Europa, ända till Östersjön, ävensom i mellersta 

 Asien, så vidt som hus och ruiner finnas, ty hon bebor helst dessa. Men 

 även i Afrika, både norra och södra, i Ostindien och Australien finnas 

 Ugglor, som blott tyckas skilja sig från den europeiska genom sin än 



m 



i * 





