184 



ROVFOGLAB 



Synonymi. .Noctua major Briss. I., 511. — (Ej beskr. av Linné; blott 

 nämnd i Fn. Sv. 73, efter Rudbecks »Strix tota flammea»). — Strix bra- 

 chyotus Forster, Phil. Tr. vol. 62 p. 384. — Lath. Ind. N:o 11; — Temm, 

 Man. I, 99; — Gloger Handb. 119; — Miss. Fn. I, 117. — S. ulula Lath. 

 N:o 27 (nec Linnsei); — Tengm. Vet. Ac. H. 1793, 277; — Pall. Zoogr. 322; — 

 S palustris Bechst. N. G. D. II, 906; — Brachyotus pal. Bonap. Csp. 51. 

 — & cegolius Pall. Zoogr. I, 309. —(Typ. för SI. Brachyotus Gould.Bp.) 



e) Örat ungefär av skallens höjd; inga horntofsar. 

 Första vingpennan kortare; 3, 4 eller 5 längst. — Stjerten 

 räcker ut över vingspetsarna. — (De 3 första arterna äro större, 

 med stor, fullständig ansiktskrets; första vingpennan så lång som 

 den 8:de eller 10:de; de 5 första i fånen inskurna). 



108* Kattugglan (Strix aluco) PJ. XXV fig. 4; gråaktig 

 (eller rödaktig), över och under med nästan lika tätt stående, 

 svarta långsfläckar och vågiga tvärstreck ; ansiktet grått, utan svart. 

 Stjerten svagt rundad; räcker något utöver vingarna. — Vinglängd 

 260 — 280 mm. Iris mörkbrun. Ansiktets fjädrar tecknade med 

 små, föga märkbara, mörkare fläckar, som bilda 4 — 5 otydliga 

 ringar kring ögonen. Ansiktskretsen tätt småfläckig. På vingens 

 yttre sida stå några stora, hvita fläckar, hvilka dock även finnas 

 på de följande arterna. Kroppens grundfärg är hos oss oftast smuts- 

 grå, men understundom rödaktig (såsom figuren), hos både hannar 

 och honor. I sydligare länder skall den rödaktiga färgen visa sig 

 oftare, och starkare röd än hos oss. 



Denna, den allmännaste av våra Ugglearter, finnes ännu van- 

 lig vid^Gefle, i Dalarna och Wermland samt sunnanfjälls i Norrige; 

 eller, liksom Hornugglan, ungefär till 60 — 61° lat.; men tyckes icke 

 vara träffad längre åt norr därifrån, ävensom icke i hela Finland. — 

 Vidare finnes hon åt söder i hela det övriga Europa: från England 

 till Ural fdock ej i Irland) och från Spanien till Grekland, samt 



i mindre Asien och i Algiriet. — Hon är ej känd från Asien, öster 

 om Ural och Caspiska havet, och finnas säkert icke längre ned åt 

 Afrika eller i Amerika. Hon är således en av Europas mest egna 

 djurarter. — Hon flyttar ej, utan stannar i hemtrakten hela året 

 och tyckes ej ströva mycket omkring om vintern. — Hon vistas i 

 skog, och mindre lundar, även glesare, allenast där finnas ihåliga 

 stammar och täta skuggiga kronor. Ofta besöker hon om vintern 

 trädgårdar på slättbygden och kommer fram till husen, om blott 

 enstaka träd finnas däromkring. Hon är den enda av våra Ugglor 

 som någongång, om dagen samt raid t på natten, döljer sig i kyrk- 

 torn, lador eller uthus; om aftonen, till sent på natten är hon ute 

 i rörelse, eller hvilar på en gren. Det är då som hon låter höra 

 sitt väl bekanta, obehagliga skrik, eller sin Ugglesång, ungefär så- 

 som kivitt! eller klävitt! hvilket bland vidskepligt folk varit ansedt 

 för ett olycksbud och ett råd att kläda med kvitt, såsom till be- 

 grafning. Om våren vid fortplantningstiden, låta hannarne höra 

 sitt icke vackrare tjutande: hu! hu! huhuhuhu . . ! — Födan är så- 

 som de förres, och om denna, så väl som de, någongång skulle förgripa 

 sig på en Rapphöna, eller till och medpå en utestängd Kyckling eller 

 Duva, så är dock den nytta de göra genom jagt efter råttor 

 och möss vida övervägande. — Äggen läggas i större trädhål med 

 ringa underlag. 



Synon. Strix aluco L. Fn. Sv. et S.N. (var. cinerea). — S. stridula L. 

 (var rufescens). -— S. aluco Temm.; — Gloger; — Nilss. Fn. 126. — (Typ 

 för si. Syrnium Sav.) 



109. Lappugglan (Strix iapponica) Pl. XXIV fig. 1; 

 askgrå med svartaktiga långsfläckar och tvärvågor; ansiktet något 

 mörkare grått, med 8 — 9 tydliga, mörka, concentriska ringar om- 

 kring ögat och, vid insidan, med en svart halvmåne, framåt om- 



