188 



ORDN. 3. ROVFOGLAB, 



som i hela Norra Afrika. Spridda exemplar äro funna i England och 

 mellersta Tyskland. — Från de flesta anförda trakterna flyttar hon om 

 hösten, och antalet skall då betydligen ökas i Nordafrika: men en stor 

 del skola dock qvarstanna i medelhafsländerna. — Hon uppehåller sig 

 helst i trädbevuxna bergstrakter, och lägger ägg sednare än andra Ugg- 

 lor, eller knappt förr än i Juni, uti klipp- eller trädhål, utan särskild 

 bale. Hon blir lätt tam och skall då vara ganska nöjsam genom sina 

 besynnerliga och lustiga uggle-åtbörder. Vårtiden låter hon om aftnarna 

 höra ett klagande, men ej obehagligt läte, ungefär såsom chiu! chiu! — 

 Hon skall vara ganska skygg för dagsljuset. 



Strix scops Linn.; — Lath. 18; — Pall. Zoogr. I, 310; - Gloger 

 p. 114; — Malh. Sic. 46; — Scops Zorca Bp. Csp, 47. — (Typ för 

 si. Scops Sav., Ephialtes Keys. et BL). 



112. Berguven (Strix bub o), Pl. XXIV, fig. 1; — gul- 

 aktig med tättstående svarta långsfläckar och fina, mörka tvär- 

 vågor ; horntofsarne stora, svarta, inåt gulaktiga. — Störst och star- 

 kast bildad i hela slägtet: vinglängd 430—480 rn.ro. Ms brand- 

 gul. Översidan mörk med föga gult. — En stor, hvit tvärfläck på 

 strupen. Stjerten räcker utöver vingspetsarna. Första vingpennan 

 lika med den 6:te; 3:dje längst; 1—4 i fånen inskurna. Ansiktet 

 något större än pä de följande arterna; smutsgråft. Dess omkrets 

 förenas, ett stycke under näbbet, med den motsatta. 



Berguven, som ock kallas H o r n u v eller vanligast blott U v, 

 har en ganska vidsträckt utbredning. Han förekommer häckande 

 uti Lapplands barrskogsregion, samt därifrån ända ned i Skånes 

 större och ödsligare skogstrakter. 1 Finmarken har han blott nå- 

 gongång blivit sedd enstaka, om vintern, sittande vid havsstranden. 

 Vidare förekommer han i hela Europa och uppgives finnas både 

 vinter och sommar i hela Spanien, Sicilien, Grekland o. s. v., även- 

 som i Algieriet; men blott om vintern skall han visa sig i nedre 

 Egypten. — I hela norra Asien är han allmän, men har där blivit 

 ansedd såsom en skild art (Bubo sibiricus Eversm.; B. cinereus 



Gray), emedan exemplaren därifrån varit blekare, med hvitaktig 

 eller blekgrå grundfärg, i stället för den gulaktiga i Europa. Dock 

 ha nyare resande funnit att många exemplar, ända ut vid Ochotz- 

 ska havet, fullkomligt likna de europeiska. Sannolikt är det de 

 äldre som bli blekare genom climatets inverkan ; en likartad för- 

 ändring märkes hos de flesta fogelarter, som finnas både i Europa 

 och Siberien. — I Indien finnes en annan närslägtad, men bestämdt 

 åtskild art (Bubo bengalensts), som är mindre, med starkare röd- 

 gul färg. — I Amerika saknas Uven fullkomligt, liksom i största 

 delen av Afrika. Det är den indiska arten som orätt blivit, un- 

 der namn av S. bubo, ansedd vara från Sydafrika. 



Större, glesare och helst bergiga skogstrakter utgöra Uvens för- 

 nämsta tillhåll; men han vistas gerna hvar som helst, blott där fin- 

 nas antingen träd eller klippor. Ofta träffar man honom på de 

 nakna, klippiga öarna i Norriges och Bohusläns skärgårdar, hvarest 

 han sannolikt uppehåller sig för att fånga sjöfogel eller till och 

 med fisk; ty man har uti, eller vid Uvens bo, funnit lemningar, som 

 visa att fisk utgör en del av hans vanliga föda. Denna består 

 annars av narar, större foglar, såsom Gäss, Orrar, Rapphöns o. d. 

 ävensom Kråkor, hvilka väl känna sin fiende, och om dagen, mot 

 honom yttra ett raseri, som kommer dem att nästan glömma sin 

 vanliga försiktighet. Han föraktar ejheller rättor och möss. Schrenck 

 berättar, att Amurlandets invånare pläga skaffa sig levande Uvar, 

 som hålla jagt på råttorna i och omkring deras hus. Om vintern 

 ser man Uven ej sällan gå på as, i brist på bättre föda. — Uven 

 ser ganska väl om dagen och tyckes ej vara besvärad av ljuset, 

 åtminstone i skuggan eller då det är mulet. Han varseblir derföre 

 andra rovfoglar och Kråkor på långt håll, så snart de visa sig, 

 samt håller sig tydligen beredd till motvärn, och flyr undan för 

 jägaren, som han ser på avstånd. Men likväl håller han sig mest 



