190 



ORDN. 3. ROYFOGLAR. 



gar av Ripor, utan blott av möss-, i ett stort antal, som han i Si- 

 berien undersökte. — Dagsljuset är för denna Uggla icke besvä- 

 rande; hon ser rätt väl om dagen, men jagar ej blott då, utan 

 även i skymningen. Hon flyger lågt och rätt fram samt flyttar ef- 

 ter som Fjäldmössen förekomma, hvarföre hon ofta hastigt blir all- 

 män på ställen där hon förr varit sällsynt, eller tvärtom. — Genom 

 flera sammanstämmande iakttagelser har det blivit bekant, att hon 

 lägger många ägg: åtminstone 6, men vanligen 8 till 10. (Nils- 

 son; Sommerfelt). De äro mera avlånga än andra ägg av slägtet 

 och värpas omkring början av juni. Boet består blott av en obe- 

 tydlig fördjupning i marken, på en kulle, utan annan bale än nå- 

 gra strån. De gamla försvara boet modigt. (Se Liljeborg, Vet 

 Ac. öfv. 1844, 212), 



Synonymi. Strix scandiaca Linn. S. N. X (ex Fri. Sv. 46, 



et ibi ex Icone Rudbeckii, Bubo Scandianus inscripta, cristis arrectis); ■ 



Fm Sv. Ed. 2; — S. N. XII; — Gm.; — Lth. n:o 6. 



Strix nyctea L. X etc. — Lth. 22$ — Temm. — Nilss. Fri. 

 I, 96. — 



S. nivea Thunberg Vet. Ac. Handl. 1798, 184, <J; — et S. nivea 

 Daudin Traité. 1800 (ex Le Vaill. Afr. 45, Sy, — Gloger Handb. 97. — 

 Nyctea nivea Bp, Csp. 36. 



S. candida Lth. Suppl. Ind:s (ex S. nivea Daud.). +- (Typ för si. 

 Nyctea Steph., Bp.). 



Anm. Det vanligen antagna namnet Strix nyctea, som betyder 

 nattuggla, är för denna art särdeles opassande och har av flera förf. bli- 

 vit utbytt mot det mera passande, men vida yngre namnet S. nivea. Då 

 det likväl är upplyst, att Linnés S. scandiaca verkligen är denna 

 Uggla, bör detta namn äga företrädet, såsom lika gammalt med namnet 

 S. nyctea, 



b) Egentliga hörntofsar saknas. 

 Stjerten räcker längre ut över vingarna, som äro mindre i förhål- 

 lande till kroppen, än bos de föregående, med 3:dje eller 4:de pen- 

 nan längst. • — De hithörande arterna kunna uppresa de fjädrar, 



som bilda an si-kts kretsens yttre vinkel, över ögat, och som äro något 

 längre än de närgränsande, men som icke utgöra avskilda tofsar, 

 såsom på de näst föregående arterna, 



114. Sparvugglan (Strix p a s s e r i n a), Pl. XXV fig, 6, — 

 ovantill brun med små, hvita, runda fläckar; under hvit med sma- 

 lare bruna långsfläckar; tårna tätt fjädrade. — Minst bland våra 

 Ugglor och föga större än de aldra minsta kända arterna: Ving- 

 längd omkring 100 m.m. Iris gul. Ansiktet litet, brunt och hvit- 

 fläckigt utan tydlig omkrets; hakan bredt hvit. Stjerten svagt 

 rundad, brun med 5 hvita, hela, smala tvärband. Vingarne, i för- 

 hållande till kroppen, mindre än på våra övriga Ugglor, med be- 

 tydligt kortare överarmsben: dessa räcka på skelettet blott till bäc- 

 kenets framända; hos de övriga till eller utöver lårets ledskål. — 

 Tarsen är föga längre än mellantån utom klon. 



De nordligaste ställen där Sparvugglan blifvit funnen tyckas 

 vara Lycksele (64i°3, h varifrån Riksmuseum erhållit flera exem- 

 plar, samt Cayana i Finland (64°) hvarest hon skall vara ganska 

 sällsynt. I det egentliga Lappland tyckes hon ej förekomma; ty 

 Lycksele, som i politiskt hänseende diträknas, har åkerbruk och 

 granskog, och tillhör Norrland genom hela sin naturbeskaffenhet. 

 Därifrån mot söder, samt ända ned i södra Småland och sannolikt 

 även Blekinge, förekommer hon både vinter och sommar, ehuru, 

 såsom det synes, överallt sparsamt. I Skåne är hon hittils, blott 

 mera sällan sedd om vintern, men ända ned i södra delen (t* ex. 

 i Dec. i skog vid Högestad, en mil norr om Ystad m. fl. st.). — 

 I mellersta och vestra Europa tyckes hon knappt finnas, men nå- 

 got längre mot söder, såsom på Alperna, i Steyermark och Ungern 

 t. o. m. i Grekland, liksom i Ryssland och i Caucasus, skall hon 

 reguliert förekomma. Sannolikt finnes hon ock genom hela mel-- 



