UGGLESLÄGTET. 



191 



ersta Asien, ty hon är funnen nära Ochofzska havet, både i Si- 

 «berien och i Amurlandet (50 — 60°). 



Sparvugglan uppehåller sig i skog och är, åtminstone om vin- 

 tern, i rörelse om dagen, så väl som i skymningen ; hon tyckes 

 blott vara besvärad av klart solsken. Hon är mera livlig och rör- 

 lig äu de flesta andra Ugglor, samt, för sin storlek, ett starkt rov- 

 djur. Hon fångar och förtär småfoglar som ej äro mycket min- 

 dre än hon sjelv, såsom Sparvar, Talgoxar o. d. och är även 

 i stånd att bära en sådan i flykten; — dessutom fångar hon möss 

 och större insekter. Likväl blir hon såsom fången lätt tam och 

 vfsar då ett mildt och vänligt lynne, samt blir genom sin nätta 

 figur och sina tokroliga, men behagligt utförda vändningar och åt- 

 hävor, ett. litet trevligt och roande sällskap för en fogelälskare. 

 Om fortplantningen uppgives att hon lägger v.p. 5 ägg, i trädhål, 

 utan särdeles underlag. — Lätet skall vara ett gnisslande h y eller 

 h a, något likt det av ett osmordt hjul. Det höres i skymningen, 

 morgon och afton. 



Synonymi, Strix passerina Linn. Fn. Sv. et S. N. (cum sy- 

 nonymis paucis S. noctuae); — Nilss. Fn. I, 107; — Bp. Csp. 36. — Lund- 

 berg. Jäg. Förb. Tidskr. 1863, 175. — S. acadica Temm.; — S. 

 p y g m se a Bechst. — Gloger Handb. 101. — (Typ för si. Glaucidium Boie). 



Minervas Uggla (Strix noctua), 33. — Brun, hvitfläckig; under- 

 till hvitaktig, tätare brunfläckig; tårna glest besatta med borstlika fjä- 

 drar. — Liten: vinglängd 150—160 m.m. Iris gul. Ansiktet litet, med 

 otydlig omkrets, brunt eller mörkare grått; men hakan och trakten un- 

 der ansiktskretsen hvita. Stjerten tvär, brun, med hvitaktiga, avbrutna 

 tvärband. — Till storlek och yttre utseende liknar denna art mest S. 

 tengmalmi (n:o 111), men till form och färg, den näst föregående (114). 

 Hon har varit förväxlad med dessa, men skiljes lätt från dem båda ge- 

 nom sina nästan nakna tår. Tarsen är högre än hos alla de föregående: 

 nära dubbelt så lång som mellantån utom klon. Stjerten räcker ej långt 

 utöver vingarna. 



1 hela södra och mellersta Europa ända till Östersjön och i södra 

 hälften av Ryssland är denna Uggla allmän. Hon skall vara vanlig på 

 Jutland och Fy en; men är sällsynt på Seland och har, så vidt bekant 

 är, blott blivit funnen en enda gång i Skåne, nämligen i Lomma kyrka, 

 belägen vid sundet, J mil frän Lund, i början av 1800 talet. I Grekland 

 och hela norra Afrika (sannolikt ock i flera sydliga länder) har hon en 

 något mera rödaktig färg, hvarföre exemplaren därifrån av många anses 

 utgöra en särskild art, (S. meridionalis Risso). — I Asien finnes 

 hon till Afghanistan och Himalaya, men icke i Indien (Blyth). — Hon 

 flyttar ej och är en av de foglar som stadigast förbliva i hembygden, 

 hvilket synes clerpä, att helt smala vatten hindra hennes utbredning, så- 

 som i Danmark. I Holland är hon ganska allmän, men i England fin- 

 nes hon blott sällan och tillfälligtvis. Hennes flykt är dock tämligen 

 snabb, men hoppande, nästan som hackspettarnas. 



Denna Uggla är en av dem, som mest vistas på bebodda ställen, 

 och ehuru hon visserligen träffas bland klippor eller i glesare skogar 

 eller på andra ställen, hvarest låga, ihåliga träd finnas, så uppehåller 

 hon sig dock helst i kyrkor, ruiner och uthus, och är ofta allmän inne 

 i städerna. I Athen skall den därstädes förekommande varieteten ha 

 varit ganska allmän, fordom liksom nu. Hon kallades där Glaux 

 (jXau£) och var den åt Minerva helgade Ugglan, som tillika utgjorde en 

 sort vapen för staden. Det är ovisst hvilka gamla vidskepelser och folk- 

 sägner som kunna ha legat till grund för denna utmärkelse; men hen- 

 nes vistande i husen och i templen, såsom en slags frivilligt husdjur, 

 ungefär såsom Svalan, samt hennes underliga, ömsom högtidliga och 

 putslustiga upptåg och åtbörder, ha utan tvivel dertill bidragit, genom 

 att från äldsta forntiden ge henne ett slags anseende i folkets ögon. — 

 Till levnadssättet liknar hon Nattugglorna. Om dagen håller hou sig 

 stilla, ehuru hon ej är mycket ömtålig för ljuset, utan ofta visar sig 

 framtittande i gluggar och fönster; men hon säges endast jaga och vara 

 i rörelse under mörkret samt i skymningen, då hon skall visa sig rätt 

 livlig och ganska ofta, även utom fortplantningstiden, låta höra sina lä- 

 ten. Dessa äro vida mindre starka och skrikande än de större Nattugg- 

 lornas läten, men ha dock likhet med dem och ärö ganska ombytliga. — 

 Det uppgives att hon fångar små foglar och insekter; men huvudsakliga 

 födan utgöres av råttor och möss, hvilka hon, även då hon är mätt, sä- 

 ges döda, liksom för ro skull, och låta dem ligga. — Hon värper 4 — 7 

 ägg inne i hål eller på vindar, kyrkhvalf, bjelkar o, e. v. utan un- 

 derlag. 



Synonymi. Noctua (Glaux Grasc.) Gessn., Aldrov,, Bélon. — Noctua 



