UGGLESLÄGTET. 



193 



S. fun er ea L. S. N. XII (sed rfon S. fun. X. Conf. sub n:o 111)- — 

 Lath. n:o 35; — Nilss. Skand. Fn. ed. 2, 80, — et ed. 3, 101: — Temm 

 Man. I, 86. 



S. nisoria Mey. Estl. 31; - Gloger Handb. 100: - Kaup. Monoer. 

 — Lundberg, Jäg. Förb. Tidskr. 1863, 177. 



S. doliata Pall. Zoogr. I, 316. — Typ för si. Sur ni a Dum. 



Av denna synonymi inses, att det äldsta systematiska namnet för 

 denna art är S t r i x u ] u 1 a , hvilket derföre borde användas för henne; 

 men att Linné sjelv, i Sys t. Nat. XII, förbytt detsamma på ett sätt, som 

 gjort, att hon av sednare författare blivit kallad S. funerea, och att 

 namnet S. ulula blivit användt för S. brachyofcus. Då härtill 

 kominer, att namnet Ulula egentligen, och alltid hos äldre författare 

 tillhör någon av de äkta Nattugglorna (t. ex., hos Brisson, S. aluco), och 

 således av Linné blivit högst illa användt, för den egentligaste av alla 

 dagugglor, samt att den av honom gjorda förväxlingen sedan förorsakat 

 den största oreda, så finnes ingen annan utväg, än att för denna art an- 

 taga det nyare, men väl kända och av alla rätt använda namnet S. ni- 

 soria, samt att förkasta det illa och för flera arter använda namnet 

 S. ulula. Att detsamma måste ske med namnet S. funerea nämn- 

 des förut, sid, 187, under n:o 111, S. tensrmalmi. 



Rovfoglarnes Andra Avdelning. 



Dagrovföglar (A c c i p i t r e s diur n i). 



Uti Rovfogelordningens allmänna beskrivning hava vi anfört 

 mycket av det som Natt- och Dag-rovfoglar ha gemensamt, både 

 i anseende till form och lifsyttringar; här kunna vi blott anföra 

 det viktigaste eller mest synliga av det, hvarigenom de sednare 

 skilja sig från de förra. 



Svenska Foglama, 



I hela sin bildning visa dagrovfoglarne en vida större över- 

 ensstämmelse, än Ugglorna, med den vanliga fogelformen. Ögonen 

 sitta, såsom på alla andra foglar, vända ut åt sidorna och 

 sjelva ögat är nära klotrundt; huvudskallens sidor äro någorlunda 

 parallela och nacken är utstående samt vida smalare än skallens 

 mellersta del. Härigenom blir deras ansikte ej så platt och fram- 

 åtvändt, som Ugglornas, och i allmänhet se de mest åt båda sidor 

 på en gång. Likväl kunna de fleste se 'Irätt framåt, på samma 

 föremål med båda sina starkt kullriga och utstående ögon, då de 

 sänka munnen nedåt och se över näbbet, hvarvid fjädrarne på hu- 

 vudets sidor något utspärras och hela ansiktet får ett ganska uggle- 

 likt utseende. En ansiktskrets, som liknar den hos Dagugglorna, 

 finnes hos några få slägten (isynnerhet hos Circus; otydligare hos 

 Falco;men horntofsar äro ej kända hos någon Dagrovfogel. Öron- 

 öppningen är såsom hos de flesta foglar, mindre än ögat och kan 

 icke, såsom hos Ugglorna, tillslutas. 



Näbbet är vid roten beklädt av en tydlig vaxhud, hvars 

 främre kant alltid är bestämd och väl synlig, men de hårlika fjä- 

 drar, som hos Ugglorna betäcka näbbet, eller åtminstone dess rot, 

 saknas här och ersattes blott av några få, tilltryckta, åt olika håll 

 riktade borst mellan näbb och öga. Endast hos Alpgamen (Gy- 

 paétus) ligga borsten nästan som hos Ugglorna. 



V i n g a r n e s olika bildning är redan till en del anförd under 

 rovfoglarnas allmänna beskrivning, med avseende på olikheterna i 

 sättet att flyga; ytterligare måste den omtalas vid hvarje slägte, — 

 Här omnämna vi blott en av Wilh. von Wright anmärkt egenhet, 

 att några av de första, bland de stora armtäckfjädrarna, alltid äro 

 större än de följande, och tyckas bilda en liten särskild rad, som 

 ger at den utbredda vingen ett ovanligt utseende. Hos våra arter 



49 



