198 



ORDN» 



ROVFOGLAK, 



derefter, ko mm o fram med de mest oriktiga uppgifter, grundade 

 på missförstådda ställen i den gamla, dem då tillgängliga littera- 

 turen, såsom, att Ulysses lärfc känna Falkjakten i Tröja, att den om- 

 talas på ett ställe hos Profeten Baruch o. s. v. Andra antogo att 

 den först blivit uppfunnen under korstågen. Det är först under 

 detta århundradet, sedan den gamla litteraturen blivit mera känd 

 och noggrannare genomsökt, som man lyckats komma sanningen 

 närmare på spåren. Vi skola här meddela de hittils kända upp- 

 gifter, av hvilka man kan sluta till tiden för falkjaktens början i 

 Europa. Liksom andra dylika källor äro de i sitt ursprungliga 

 skick ej utan interesse för kännedomen om den tid då de ned- 

 skrevos. 



Utom den nyss anförda berättelsen av Ctesias, finnes i den 

 gamla Europeiska litteraturen före 4:de århundradet, blott ett par 

 otydliga uppgifter som tyckas angå falkjakten. A r is t o t e 1 e s 

 omtalar nämligen (Hist. An. IX. 24, 4; omkr. 330 år f. C. f.) att 

 invånarne i det fordna Cedropolis i Thracien jagade småfoglar i 

 sällskap med hökarna och delade bytet med dem. De uppskrämde 

 foglarna ur vassen vid en liten sjö, då dessa av hökarna drevos 

 tillbaka ned i samma vassbänkar, hvarest de blevo dödade med 

 käppar. Detta är tydligen en missförstådd anteckning efter en illa 

 framställd berättelse om en fogelfångst med tillhjelp av hök, san- 

 nolikt av samma beskaffenhet som den, under en något sednare tid 

 i Italien brukliga, hvarom vi tala här strax nedanför. — - Vidare 

 berättar Plinius (X, 5; — död 69 år e. C. f.) att en Örn (tro- 



ligen Hök eller Falk) blivit uppfödd av en jungfru i staden Sestos 

 (vid Hellesponten), och sedan av tacksamhet fört till henne små- 

 foglar och annat villebråd o. s, v. Utan tvivel har detta yttrande 

 avseende på en verklig falkjakt, sannolikt härstammande från no- 

 madlandet, hvilken dock ej blivit fortsatt, emedan man ej förstått 

 att fånga och dressera nya rovfoglar. 



Fogelfångst med tillhjelp av en hök finnes omnämnd uti några 

 få andra yttranden hos Författare mellan Plinius och 300-talet. 

 M a r t i a 1 i s , som vistades i Rom och sedan i Spanien, hvarest 

 han dog år 100 e. C f., 60 år gammal, säger i ett av sina Epi- 

 grammer (XIV, n:o 2-16): "Höken, rövaren bland foglarna, nu fogel- 

 f ängarens tjenare, bedrager dem som fångas och förebrår sig ej 

 derföre". — Derefter förekommer, i Oppiani Cynegetica (jakt- 

 bok), som anses vara skriven i början av 200-talet, följande strof: 

 ''Fogelfängarens sysselsättning är angenäm, ty på jakten bär han 

 ej svärd, ej lie, ej spjut-, men honom följer till skogen en hök 

 (xtpxoc) och långa snören samt det gula, fuktiga limmet och långa 

 rörkäppar" (Cyneg. I, v. 62 — 5). — Hvad som menas på dessa 

 två ställen upplyses fullständigt uti ett 3:dje dylikt arbete, nämli- 

 gen D i o n y s i i Ixeutica (Fogelfängeri), som är skrivet något sed- 

 nare *). Deruti säges, I, 6: att en del Hökar äro raska till att 

 jaga och förstöra isynnerhet Duvor; . . etc. ♦ . "andra deltaga i män- 

 niskors jakt, fängslade, men injagande fruktan hos de foglar som 

 jagas; desse fånga mest lärkor och svalor" (de äro således små 

 arter) \ — samt, III, 5, hvarest beskrives huru fogelfängaren sätter 



*) Detta lilla arbete om foglarna, i 3 böcker, liar förr varit kändt blott genom stympade Manuscript, och under namn av Ixeuticum varit tillskrivet O p p i a n u s , 

 kanhända emedan flera likheter finnas med hans arbete; t ex III, 1, hvarest det nyss anförda stället ur Cynegetica finnes med någon förändring återgivet. Men en uppgift i 

 början och i slutet av ett fullständigt, sednare funnet Mscr. upplyser, att det är författadt av en Dionysius, och skrivet till en r Caesar et Imperator», v hela jordens beherr- 

 skare», alltså en romersk Kejsare. Av det som i slutmeningen säges till denna gynnare, ser man att han ej varit Kristen, utan dyrkare av de gamla grekiskt-romerska Gudarna, 

 och således antingeu varit en av Cassarerna före år 310, eller Julianus Apostata, 360—363. — I Firmin Didots Graac. XXII, 1856, upptages arbetet först såsom '.-Oppiani de 

 Aucupio»; sedanj i Pars 2, 1851, efter det fullstäudigare manuscriptet, såsom »Dionysii de Avibus». 



