FALKJAKTEN. 



203 



Men något måste han hava h varje gång, ty han förrättar det ho- 

 nom förelagda allenast för att få mat, och icke såsom hunden, för 

 att utöva eller visa sin konst och av tillgivenhet för sin herre, med 

 hvilken falken aldrig blir en förirolig vän och följeslagare. Då han 

 gripit och till jorden nedslagit rovet, måste Falkon aren såsom förut 

 nämndes skynda till stället medan han hvilar efter jakten, bjudande 

 honom omtyckt föda, som för de stora falkarna bör vara en levande 

 duva, då han lemnar rovet för att förtära denna. — Det omtalas 

 ofta i nyare skrifter att man, för att tämja en äldre rovfogeJ, må- 

 ste under någon tid hindra honom från sömn och hvila, genom att 

 endast giva honom ett ej fastgjordt hjul att sitta på, så att han 

 ständigt måste hålla sig uppe med vingarna. Detta sätt lärer ock 

 ha varit försökt, men i sednare tider har det allmänt blivit förka- 

 stad t och anses blott onödigtvis förstöra hans krafter och helsa. 

 Tvärtom bör han behandlas med vänlighet och alltsomoftast smekas 

 eller avputsas med en duve vinge, ty beröring med fingrarna är 

 skadlig för hans fjädrar. 



En fångad fullvuxen Falk av de större arterna dresseras på 

 följande sätt. Sedan klospetsarne blivit avklippte övas Falken först 

 under 4 å 5 dagars tid att sitta på Falkonärens hand, som är be- 

 täckt med en läderhandske, samt att där emottaga föda. Under 

 hela denna tid får huvan icke tagas av, hvarföre den tämligen 

 knappa födan måste bestå av rent kött, utan inblandadt hår o. d. 

 hvarav bollar skulle bildas; men sedan fogeln blivit tamd, och 

 lugnt äter på handen, behöves ej mera detta försiktighetsmått. Der- 

 efter bäres han under en veckas tid flitigt omkring på handen för 

 att vänjas vid buller och rörelse, människor, hästar, hundar o. s. v. 

 och då han ej mera visar sig rädd, avtages huvan ofta, att han 

 även må lära att ej sky för livad han ser. Sedan läres och övas 

 han under 2 å 3 veckors tid att komma då han kallas och sätta 



sig på handen, dit han naturligtvis i början måste lockas genom 

 mat. Fidare åtgå en å två veckor att öva honom att inne i rum- 

 met taga en levande duva, som i början är fästad vid ett kort, 

 sedan vid ett allt längre snöre. Då han tagit duvan får han för- 

 tära henne, hvarav han blir mätt, hvarföre detta blott kan företagas 

 en gång om dagen. Derefler fortsattes samma övning ute i fria 

 luften, först med duva, sedan med höna, och slutligen får han an- 

 falla en tupp, som skriker och försvarar sig, hvarigenom # de flesta 

 Falkar i början skygga tillbaka och somliga behöva fortsätta denna 

 övning flera veckor, ända till ett par månaders tid. — Hittas hav 

 både Falken och hans rov varit fastade vid ett långt snöre; men 

 nu företages äter övning på duva, clå falken får flyga alldeles fri 

 och alla föregående övningar genomgås ånyo, hvarefter man plägar 

 öva 2:ne falkar att gemensamt anfalla ett rov. — Hela denna läro- 

 kurs, från första början, plägar upptaga 4 å 5 månader. — Der- 

 efter återstår att lära falken jaga den sort djur eller fogel, för 

 hvilken man huvudsakligen vill begagna honom, såsom Häger, 

 Glada, andra rovfåglar, Skata, Kråka, Fasan, Rapphöns, Änder, 

 Hare, Kanin m. fl., hvartill fångade levande exemplar begagnas. 

 Undervisningen för dylik jakt, isynnerhet på de större arterna, 

 måste länge fortsättas och i allmänhet måste jaktfoglar hållas i 

 ständig övning och vana att lyda, samt flitigt och dagligen bäras 

 på handen ^ ty de glömma ganska snart livad de lärt och bli oly- 

 diga samt återtaga snart sin naturliga vildhet om de någon tid lem- 

 nas i ro. — Till jakt på Häger och Hare äga blott de största 

 Falkarterna erforderlig styrka, och tvänne böra begagnas tillhopa, 

 emedan en ensam ofta misslyckas. Båda dessa sorter jakt fordra 

 ganska lång övningstid. — Harjakten är svår att inlära, emedan 

 Falkarne ej gerna av egen naturdrift anfalla djur på marken. Man 

 måste dervid, efter hela den här ovan beskrivna lärokursens genom- 



