FALKSLÄGTET. 



207 



andra i yttre kanten, mot ändan, urnupen. Mellantån (utom klon) lika 

 med, eller något längre än tarsen. — Dessa sednare anförda känne- 

 tecken äro egna för denna och ett par närslägtade, utländska arter 

 samt den lilla Lärkfalken (n:o 119) och några, dess utländska sam- 

 slägtingar. Likaledes är det för alla dessa eget, alt. handens täck- 

 fjädrar äro betydligt längre än de yttre armpennorna (hvilket tydli- 

 gen synes på figg. 2 och 4). 



Hos hannen är vinglängden omkring 310 mm, hos honan v.p. 

 350 mil lim. (12 i och 14 verktum). Hela kroppslängden utgör från 

 15 till 18 tum (370 — 450 mm).. Den äldre hannen har genast 

 efter första ruggningen, huvud och hals ovantill svartaktiga; ryggen 

 och vingarnes utsida vackert grå med tätt stående, svartaktiga tvär- 

 fläckar och svarta streck utåt fjäderspolarna. Stjerten grå med svar- 

 tare, ej begränsade tvärband och hvit spetskant. Kroppen är un- 

 dertill hvitaklig; främst på strupen rent hvit; derefter och på brö- 

 stet med svag, blekröd anstrykning och små, svarta långs-streck. 

 Fläckarne på buken bredare, rundade eller hjertlika. På kropps- 

 sidorna, som äro vackert blekgrå, samt under stjerten, bilda de 

 smala, svarta tvärband. Fötierne gula. 



Honan liknar hannen men har större svartaktiga fläckar både 

 på övre och undre sidan och den vackra rödaktiga samt blekgrå 

 anstrykningen undertill saknas eller är mindre tydlig. Den saknas 

 även på något yngre hannar. 



o 



Arsungen är ovantill svartbrun med gulbruna fjäderkanter, men 

 blott ganska få, dolda, gulbruna fläckar» I pannan och nacken äro 

 de ljusa fjäderkanterna bredare och blekare, så att pannan vanli- 

 gen är smutshvit och nacken har stora bleka fläckar. Undertill är 

 kroppen gulbrunaktigt hvit med stora, tätt stående, breda, svart- 

 aktiga långsfläckar, men främst på strupen blott med fina streck- 



Fläcken vid munvinkeln är ofta blekstrimmig. Stjerten svart- 

 brun med gulbruna parfläckar och bredare hvit spetskant. 



Ehuru denne Falk är betydligt mindre än den följande, upp- 

 föra vi honom först i ordningen, såsom den högst utbildade av alla 

 dagrovfoglar och i förhållande till sin storlek en av de starkaste. 

 Det var denne, som allmännast begagnades till jaktfogel, emedan 

 han finnes i alla länder av Europa och emedan han, genom sin 

 läraktighet och sitt mod är en av de bäste för detta ändamål och 

 allenast står efter de stora falkarna genom sin ringare styrka, be- 

 roende på mindre storlek. Det var alltså denne, som huvudsakli- 

 gen kallades Falk, F a 1 c o , och som i Frankrike uteslutande 

 benämndes Faucon; alla övriga rovfoglar som användes hade 

 andra namn. Dennes vanliga namn i Tyskland var Schlecht- 

 f a 1 k e , hvilket på medeltidens språk icke betydde dålig falk, utan 

 "rätt och slätt falk", egentlig falk. Då han förekom 

 nästan över allt kunde han anskaffas utan att bli så omåttligt dyr, 

 som de store falkerne från höga norden, hvilka endast kunde hål- 

 las av Furstar och dé~rikaste enskilda personer. Emellertid har 

 han ingenstädes visat sig egentligen allmän, utan förekommer över- 

 allt blott spridd och fåtalig, Redan på 1200-talet hade han fått 

 namnet p e r e g r i n u s (främmande, resande), emedan man ej rätt 

 visste livar han hade sitt egentliga hem. De som erhöllos, fånga- 

 des till en stor del under den kallare årstiden, då dessa falkar^dels 

 flyttade från Norden, dels lemnade bergstrakterna och således vi- 

 sade sig allmännare i det sydligare Europas slättbygder samt an- 

 sågos komma från andra trakter. Men en stor del togos även så- 

 som ungar i Alperna och andra bergstrakter, hvarest falkjägarne 

 rätt väl visste att denne fogel årligen fortplantar sig. — Hos oss 

 finnes han spridd i alla landskap, ända inom polcirkeln. De nord- 

 ligaste mig bekanta ställen i Sverige, der han häckar, äro Njunnats 



