212 



ORDN. 3. ROYFOGLAR. 



svartare streck. Panna och ögonbryn hvitaktiga. Stjertpennorna äro 

 gråbruna med hvitaktig spets och ett mindre antal bleka, rundade fläc- 

 kar, som dock på inre fanet äro breda på tvären. Mellersta pennorna 

 ha blott mot ändan en yttre och 2 inre fläckar; på de följande bli desse 

 småningom flere, så att den yttersta har vp. 12 par fläckar. På bakre 

 delen af scapularfjädrarna står, på hvardera sidan, en större, rund, smuts- 

 hvit fläck. De undre vingtäckfjädrarna äro på rätsidorna brunsvarta med 

 större, runda, hvitaktiga parfläckar (men de störste, omvände fjädrarne, 

 synas såsom vanligt, på den utåt vända sidan, blott ljusgrå med bleka 

 fläckar). Alla delar äro till formen lika med dem hos föregående art. 



Denna beskrivning är gjord efter det enda exemplar som veterligen 

 erhållits i Sverige. Det skall, enligt berättelse, i början av detta århun- 

 drade (före 1810) ha blivit genom en snöstorm, på senhösten, kastadt 

 emot Lunds Domkyrka så våldsamt att det nedföll till marken. Det blev 

 då upptaget och överlemnadt till dåv. Bot. Demonstratorn, sedan Zool. 

 Professorn C. F. Fallen, som uppstoppade det. Från honom kom det till 

 den på sin tid stora Paykullska naturaliesamlingen och med denna till 

 Naturhistoriska Riksmuseum i Stockholm, hvarest det nu förvaras. Det 

 tillhör en art som förekommer i sydöstra Europa (Ungern, Galizien, Grek- 

 land, södra Ryssland)samt i stora Tartariet och Arabien, och ända ned 

 uti Nubien. — Denne Falk skiljer sig från alla andra bekanta arter ge- 

 nom det ringa antalet fläckar på stjerten och derigenom, att den äldre 

 fogeln bibehåller samma teckning och nästan samma färg som årsungen. 

 Vårt exemplar är ovanligen litet, ty alla mig bekanta beskrivningar upp- 

 giva större dimensioner (6 360, ? ända till 380 mm. vinglängd) och der- 

 med överensstämma de mig bekanta, utländska exemplaren. Men Pallas 

 säger sig känna 2:re varieteter, nämligen en större (^quam Sacrum 

 auetorum puto»), från Ural, och en mindre, som är ganska allmän i hela 

 Tartariet; det är alltså troligt att det i Sverige erhållna exemplaret är 

 en ung hanne av denna sednare race. — För Falkjakten har denne fogel 

 varit ansedd ungefär lika i värde med vanliga jaktfalken, och han är 

 den som huvudsakligen begagnas af Tartarer, Kalmucker, Araber m. fl. 

 i Asien. Av Europas falkjägare har han sedan äldre tider varit bekant 

 under namn av Sacre, Saker fa lke, Falco sacer, hvilket 

 namn icke betyder helig, utan är detsamma som det arabiska Sakr 

 (hök), hvilket utmärker rovfoglar i allmänhet och som redan på 1200- 

 talet hade kommit med denna art från Orienten. Kejsar Fredrik omta- 

 lar honom under namnet Sacer, — Likväl har han aldrig blivit allmän 

 i Europa och var derföre föga känd av Zoologerna, samt förväxlades ti- 

 digt av dem med andra arter. Bélon (på 1500-talet) tyckes vara den 



ende zoolog som känt honom, men allenast såsom jaktfogel; ty det som 

 han säger om dess Naturalhistoria är uppenbart falskt, beroende på för- 

 växling; t ex. att han skulle finnas allmänt vild i Frankrike. De föl- 

 jande Zoologerne ha blott avskrivit Bélon, eller hvarandra, äuda till Buf- 

 fon, Gfmelin och Lathamj men Linné har förbigått F. sacer, såsom isyn- 

 nerhet obestämd, utan att nämna honom. — Bland nyare Zoologer var 

 Pallas den förste som kände denna fogel, och som kände honom väl, 

 från hans hemland; men tillfölje av de äldre, dåliga beskrivningarna an- 

 såg han fogeln vara densamme som medeltidens Lanarius, Falkjägarnes 

 Lanier, Lannerfalke, hvilken är en helt annan art, och kallade honom F. 

 lanarius, hvilket namn derefter antogs av Naumann och Temminck 

 och har sedan blivit allmänt bibehållet. Men sedan 1840-talet har Schle- 

 gel, som noggrannt studerat hela Falconeriet, visat det här nämnda för- 

 hållandet och sökt åt de gamla arterna återge deras gamla namn, hvilka 

 av Zoologerna blivit misskända och förväxlade, och vi anse oss böra följa 

 en så väsentlig rättelse. — Att Schlegels och vårt användande av nam- 

 net sacer är riktigt synes till en del av Pallas^ framställning och sy- 

 nonymi. Men livad som till en god del tyckes ha bidragit att bibehålla 

 den nyare, av oss för oriktig ansedda benämningen är, att Linnés be- 

 skrivning av F. lanarius (i Fn. Sv. och S. N.) tämligen bra passar 

 på denna art. Nilsson har först beskrivit det Svenska exemplaret och 

 bestämt det efter Linné såsom F. lanarius. Emellertid visar en när- 

 mare undersökning, att Linnés ursprungliga beskrivning (i Fn. Sv. Ed 

 1746, sp. 61) är så kort och ofullständig, att den tyckes vara nedskriven 

 ur minnet eller efter någon ganska lös uppgift; — vidare att beskrivnin- 

 gen i Syst. Nat. 1766 är betydligen förändrad (sannolikt efter Brisson), 

 samt att ingen uppgift finnes i Fn. Sv, över denna fogels förekommande 

 i Sverige, såsom vid alla andra rovfoglar, för hvilka anföres åtrn. stället 

 eller svenska namnet. Men dessutom synes det mig tydligt, att Linnés 

 beskrivning passar bättre på årsungen av den rätta Falco lanarius 

 från Afrika, som beskrives här strax nedanför och som är Falkonärernes 

 Lannerfalke, Lanier, Lanarius. Denne är såsom ung nära lik den art 

 vi här avhandla (F. sacer Schl.), men åtskiljes derigenom att han har 

 ffäckar långsåt hela stjerten och hvitaktigt huvud med svarta långsfläc- 

 kar, såsom Linnés beskrivning uppgiver. Det synes mig alltså, som om 

 Linnés F. lanarius verkligen varit av den afrikanska arten och ej av 

 den tartariska; men att Linnés hela kännedom derom berott på en kort 

 och ofullständig, muntlig eller skriftlig uppgift. Schlegel har begått ett 

 stort misstag uti att förklara både Linnés och Nilssons F. lanarius för 

 unga ex. av F. gyrfalco. — Efter antagandet av de här framställda rät- 

 telserna, få vi för denna art följande s y n o n y m i : 



