FALKSLÄGTET. 



213 



S a c r e , Sakerfalke, F a 1 c o sacer Falconariorum et Ve- 

 terum (Bélon; Gessner, et ex his Brisson, Buffon). — F. sacer Gm., — 

 Lath. 75 (male ex Briss.) 



F. lanarius Pallas Zoogr. I, 330; — Naumann Vög. D.; - Temm. 

 Manuel; — Nilsson, Ornith. Sv. I (1817), 44; - Skand. Fn. Ed. 1-3; - 

 Keys. et Blasius, Wirb.: — F. lanarius Gloger Handb. 40. ~~ (néc F- 

 lånar. Vet. et Linnéi). 



F. sacer Schlegel Traité de Fauconn. 17, pl. V: — Abhandl. III, 

 17: — Revue Crifc. p. II et 9; — Musée des Pays Bas I, 16 (»saker»); — 

 Fritsch, Vög. Eur. p. 32, tab. 2 f. 6, 7. 



Den nyss omnämnde Europeiskt-Afrikanske arten som blivit förväx- 

 lad med den här beskrivna, och som har sin egen, ej så ringa historiska 

 märkvärdighet, bör benämnas Falco laniarius, eller för den gjor- 

 da namnförväxlingens skull, kanhända bättre: F. b ar b ar us. Han 

 skiljer sig från F, sacer i följande: De äldre ha en teckning och färg 

 som är ganska olik ungarnas och en av de vackraste bland rovfoglarna: 

 Rygg och vingar gråbruna med rödgrå, bredare fjäderkanter; ryggen 

 främst svartaktig; mot stjertroten ljusare blägråaktig ined svartare fläc- 

 kar; på vingen med grå och svarfcaktiga tvärband. Undersidan hvitaktig 

 med ljust gråröd anstrykning och små svarta fläckar; huvudets övre del 

 ljust rödaktig med fina, svarta långs-streck, som äro flera framtill; pan- 

 nan hvit; fläcken under munvinkeln smal, svart; stjerten mörkgrå med 

 12 ljust rödgrå tvärband. — En ung fogel är ovantill mörkt gråbrun med 

 ljusa fjäderkanter, undertill brungulaktigt hvit med stora fläckar; huvu- 

 det, i ny drägt ljust brungulaktigt, i äldre, sliten drägfc, urblekt, hvitak- 

 tigt; alltid med svarta långsstreck eller smala fläckar, tätt stående i pan- 

 nan, som framtill är hvit; svart fläck vid munviken: stjertpennorna svart- 

 aktiga med v.p. 11 par rödaktigt hvita tvärfläckar, men blott på ytter- 

 fanet av de mellersta, och hvitaktig spets. Storleken såsom Falco sacer, 

 eller något mindre. — Allmän i norra Afrika; men finnes även i Dal- 

 matien och Grekland. Den hölls helig av de gamla Egyptierna sannolikt 

 för sin vackra färgs skull och finnes i mängd balsamerad samt avbildad 

 bland deras målningar och hieroglyfer samt såsom särskilda sculptur- 

 arbeten. I antiqvariska beskrivningar därifrån plägar han kallas »Sparv- 

 hök». Han användes förr i Europa och ännu av Araberua till Falkjakt. 

 — En del exemplar (från Tunis; men ock från Algier och Nubien) 

 visa talrika små, mer eller mindre bleka fläckar på rygg och vingfjädrar, 

 liksom F. gyrfalco, och ha ansetts utgöra en egen art, eller varietet; men 

 denna olikhet synes dock blott vara individuell, liksom flera andra olik- 



Svenska Foglarna, 



heter i fläckarnas storlek, form och antal, samt i färgeu, ty denne Falk 

 varierar rätt betydligt. — Artens synonymi blir följande: 



Lanarius, Lanier, Lanner fa lke Falconariorum et Veterum ; 

 Bélon et, ex eo, Brisson. Lanerius Imp. Freder. II. — Falco la- 

 narius Linn. Fu. Sv. et Syst. Nat. (v. mox supra); — Schlegel, Krit. 

 Ut), p. II et 11; — Traité de Fauc. 19 t. VI (Lanier). — Fritsch Vög'. 

 Eur. p. 33, t. 5, f. 1, 2; — F. lånar, g r se c u s Schl. Mus. P. B. p. 15.' 

 — (JSTon vero F. lånar. Pall., Nilss., Temm. etc.).— F. feldeggi Schl! 

 Abh. III p. 3, t. 10 et 11 (sed emendatum: F. lanarius, ibid. p. 16); ~ 

 Sösemihl Eur. 



Varietas: Faucon. alphanet ou tunisien Falconar.; — Schlegel Tr.de 

 Fauconn. pag. 23 (tig. 0). — F a 1 c o barbarns Linn. S. N. X et XII 

 (ex Alb. Ill, 2 t. 2: tunetanus): — Lath. mo 71. — F. tanypterus 

 Licht. (in Mus. Berol.), Schl. Abhandl. III p. 8 et 16, t. 12, 13; ~~ et F. 

 lanarius alphanet ibid. p. 16 t. 14. — F. lanarius n u b i c u s 

 Schl. Mus. des P. B. 15. — Obs, Nornen F. bar b ar us, recenter, male 

 adhibitum est pro F. peregrinoide Temm. » F. puniceus Le Vaili. jun. 



118. Dvärgfalken (F a 1 c o ae s a 1 o n) , Pl XXVI f. 3; — 



liten, gråaktig, fläckig; blott haka och framhals rent hvita; huvu- 

 dets sidor hvitaktiga, tätt svartstreckade, med blott ett smalt, sv art- 

 aktigt etreck från mniivinkeln. — Vinglängd hos hannen 195, hos 

 honan 215 miliim. (eller omkring 8 verktum. Hela längden om- 

 kring 15 tum). Denne kan sägas vara en imriiatur-bild av Slora 

 jaktfalken; han hat' alla dess former och nästan även dess färg. 

 Tårna, vingpennornas utskärningar, och handtäckfjädrarne äro så- 

 dana som de beskrivas vid nämnde art; stjerten är, såsom hos den, 

 tämligen lång, och räcker 30 — 40 mm. utöver vingspetsarna. Dvärg- 

 falken avviker dock däruti, att första vingpennan är knappt så lång 

 som den 4:de, och den andra obetydligt längre än den 3:dje. Dess- 

 utom är, hos de yngre (men ej hos de äldre), 3:dje vingpennan in- 

 till svagt inskuren. — Färgen är hos äldre hannar på hela över- 

 sidan askgrå med svarta fjäderspolar; undersidan ljust rödbrun med 

 smala svarta långsflåckar; blott framhalsen hvit. En stor fläck på 



54 



