414 



OKDN. 3 RO VFOGLAB. 



bakhaleens sida av bröstets färg. Stjerten grå med lång, svart ända 

 (35 — 40 mm.) och liten hvit spetsfläck, samt v.p. 6 smalare svarta 

 tvärband, mest på inre fånen» Näbb svaitaktigt; fötter gula. — - 

 Honan har hela översidan ljusare brungrå, med mörka streck och 

 brungula fjäderkanter; undersidan och halsen, nästan rundtomkring, 

 hvita eller blekt gulbnmaktiga, med bruna fläckar. Stjerten 

 gråbrun med 7 blekt gulbruna, eller grå, hela tvärband. — Ungen 

 såsom honan, men ovantill mörkt gråbrun med rödbruna tvärfläc- 

 kar och fjäderkanter. Stjerten mörkbrun med rödbruna fläckar (6 

 a 7 par) och hvitare spets. 



Dvärgfalken bor om sommaren nästan blott i trakten av pol- 

 cirkeln (t. ex. på högre berg i norra Jämtland (631*) samt längre 

 åt norr, ända opp i Finmarken. Men på några få trakter är han 

 då funnen även längre mot söder, såsom på Gottland (Lilljeb. V. 

 Ac. H, 1850, 271) och i Bohusläns skärgård (Wright, Göteb. Hand!. 

 1850, 71). Även bebor han Island och Shetland samt Skottland, 

 och uppgives vara funnen häckande på flera ställen i England, i 

 Savojen, t. o. m. i Grekland. Utom Europa häckar han utåt hela 

 Siberien, och fanns av Middendorf ända bort vid Japanska havet 

 (Aldan, Udskoi; 55° lat.). Han skall t. o. m. finnas i nordligaste 

 delen av Amerika; men i Förenia Staternas område ersattes han 

 av en annan, högst närslägtad art (F. columbarius). — Mot vintern 

 flyttar han hemifrån och visar sig isynnerhet då uti södra Europa 

 samt i Norra Afrika, ända ned uti Sennaar. — Han lever huvud- 

 sakligen av småfoglar och i nödfall av möss eller större insekter: 

 men han har stort mod och säges understundom anfalla vida större 

 djur och foglar, t. o. m. Gäss. Han är den ende av de små Fal- 

 karna som varit brukad till jakt, men detta har skett ganska myc- 

 ket^ för fångst av Lärkor, Trastar o. d. till och med av Rapphöns. 

 Han är av mildt lvnne och läraktig och skall kunna dresseras på 



mindre än 14 dagars tid, till och med utan att huva behöver an- 

 vändas. Kejsarinnan Catharina II i Ryssland lät, enl. Pallas, årli- 

 gen dressera sådana falkar åt sig men släppte dem åter lösa efter 

 jakt-tidens slut. I Orienten skall Dvärgfalken ha varit begagnad 

 alt jaga Tranor, då många, ända till 30 å 40 stycken släpptes pä 

 en gång. — Denne Falk lägger ofta sina ägg såsom de föregåen- 

 de, på klippor eller träd, men även ofia på bara jorden, bland 

 ljung, hvilket skall vara det vanliga i Britannien. — Äggen äro om- 

 kring 4, rödbruna, brunfläckiga, tämligen lika Tornfalkens; men de 

 uppgivas ock såsom smutshvita, fläckiga av rödbrunt. (Jämf. Schle- 

 gel Traitc; Yarrell ; Sormnerfelt, Ostfinm.). 



Synonym). Denne är äter en av de arter som Linn é ej känt och 

 som blivit av andra illa framställd. G mel in och Latham anförde 

 honom efter B ris son såsom 2:ne arter under namnen Falco lithofalco 

 (S vetus) och F, ceealon (? et juv.). Men emedan man snart fann, livad 

 falkjägarn e länge känt, att dessa båda hörde tillhopa, kunde blott det 

 ena namnet användas, då Cuvier, i Tabl. Elem., 1798, begagnade det 

 sednare, F. cesalon, hvilket derefter blivit antaget av nästan alla Ornitho- 

 loger i Europa, utom Skandinavien. — Men hos oss infördes av R e t- 

 zius, i Fauna Sv., 1800, namnet F. lithofalco, hvilket blivit användt i 

 Nilssons arbeten och derifrån av alla förf. i Sverige, Norrige och 

 Danmark. Emellertid anser jag tillbörligt att vi här rätta oss efter fler- 

 talet, isynnerhet då C u vi ers namngivning är äldre än R e t z i i , hvil- 

 ket är orsaken, att jag åter här begagnar ett i vår fauna njtt namn. 



För dem, som vilja efterse denna fogel hos andra författare, anföras 

 här några få, de huvudsakligaste: 



F. wsalon Cuv. Tabl. Elem.; — Regne Anim. 1817 et 29; - Pallas 

 Zoogr. 1811; — Temm. Manuel; — Naumann; — Gloger Handb.; — 

 Yarrell Brit, B.; — Keys. et Blasius; — Schlegel, Rev. Crifc.; — Traitc 

 de Fauc; — Musée des Pays bas; — Fritsch, Vög. Eur. I, 1858. — Såsom 

 vanligt har fogeln fått flera olika slägtnamn: Falco, Hypotriorchis, iEsa- 

 lon o. s. v. 



F. lithofalco Retz. Fn. Sv.; — Nilsson, Orn. Sv; 1817; — Skand. Fn. 

 1824,-35 och »58; — Kjrerbölling, Danm. Fugle 1852, och talrika andra 

 skrifter. 



