FALKSLÄGTET 



215 



119. LiRKFALKEN (Falco s u b b u t e o), PL XXVI fig. 4; — 

 liten, svarlaktig; nndertill hvit, svartfläekig; byxor och undergump 

 (hos do äldre) rödaktiga; huvudets sidor under ögat och en stor 

 fläck från nmnvinkeln svarta. — Vinglängd 250—270 mm,, men 

 hela kroppslängden ej mycket över 300 (12 tum). Vingarne äro 

 alltså i förhållande till kroppen betydligt längre, än hos de före- 

 gående, och räcka något utöver stjertändan. Liksom Dvärgfalken 

 nära, men i mindre skala, liknar F. gyriälco, så synes denne nästan så- 

 som en förminskad upplaga av F. communis. Alla former (såsom 

 tårnas, handtäckfjädrarnas och vingpennornas proportioner och dessa 

 sednares inskärningar) äro såsom hos den, och färgteckningen av» 

 viker föga. — De äldre äro på rygg och vingar rent svartgrå 

 med svarta fjäderspolar; byxor och undergump starkt och klart 

 brunröda; stjertpennorna mörkgrå, inre fanet stötande i rödbrunt, 

 med 12 mörka, undertill svartare tvärband. — Honan har dock 

 ofta (sannolikt i första nya drägten) mindre ren färg: ovan mera 

 svartbrun; stjerten mera lik de yngres o. s. v. — Ungen, i för- 

 sta drägten, har hela översidan svartbrun med blekt rödaktiga fjä- 

 derkanter; hela undersidan gulaktigt hvit med stora svarta fläckar 

 och baktill knappt eller ej mera rödaktig, men blott med smala 

 svarta streck; stjertpennorna svartbruna med 12 avbrutna, brunröda 

 tvärband och hvit spets. 



Lärkfalken går ej mycket långt mot norden, men finnes dock 

 i låglandet till v.p. 63 h 64°, i Medelpad och Ångermanland samt 

 lika långt opp i P inland, vid Kuopio och Kajana. I Norrige skall 

 han ej finnas nordligare än i Hedemarken (61 å 62°, näst söder 

 om Dovre fjäldhöjd). Förövrigt är han allmän i hela Europa samt 

 utåt norra Asien ända till Kamtschatka. Han häckar ännu i Spa- 

 niens högre bergsbygder, i Savoyen och i länderna näst norr om 



Grekland, men knappt i låglandet ända ned vid Medelhavet. Det 

 blir härav troligt att han ej fortplantar sig i Algieriet, hvarest han 

 dock uppgives vara ganska allmän; men sannolikt blott om vin- 

 tern. Överallt flyttar han nämligen bort på hösten för att åter- 

 komma tämligen tidigt på våren; men tyckes ej sträcka sina van- 

 dringar långt åt söder. I Egypten visar han sig då, men ej all- 

 mänt. Även vet man att han om vintern kommer till China och 

 Nepal i mellersta Asien. — Han uppehåller sig helst på öppna fält, 

 där spridda träd finnas, i b vilka han gerna sitter; men även i gle- 

 sare skog, helst under fortplantningstiden. — Genom sina långa 

 vingar och sin starka byggnad flyger han snabbast bland rotfog- 

 larna och bland alla europeiska fogeiarter. Han överträffar betyd- 

 ligt de större Falkarna och är den ende som förmår att gripa Sva- 

 lan, till och med Tornsvalan (Cypselus) i flykten. Derföre är han 

 ock den ende rovfogel för hvilken Svalorna ha respekt. De flyga 

 helt lugnt och utan fruktan i grannskapet av en hök eller stor Falk 

 och förfölja ofta dessa; men visar sig blott en Lärkfalk, om även 

 på avstånd, så få de brådtom, låta höra sitt varningsläte, hvarmed 

 de eljest äro sparsamma, och skynda att fly åt alla håll eller att 

 gömma sig i vass och på andra säkra ställen. — Han leve*r hu- 

 vudsakligen av småfoglar, bvilka han, såsom andra Falkar, griper 

 i flykten, hvarföre Lärkorna, då de se denna sin fiende, skynda 

 att slå ned och trycka sig tätt intill marken bland gräs o. d. då 

 de äro i säkerhet. Men han fångar ock större Insekter. Han blir 

 lika lätt dresserad som Dvärgfalken, men duger föga såsom jakt- 

 fogel och har blott undantagsvis blivit begagnad, emedan han ej 

 iakttager jaktreglorna, utan ofta under förföljandet av ett villebråd lem- 

 nar detta ur sikte och roar sig med en liten utflykt för att fånga 

 en förbiflygande Ållonborre eller annan större insekt. — Boet läg- 



