FALKSLÄGTET. 



217 



men har större svarta näckar. — Från alla de föregående skiljer 

 sig denne derigenom, att sidotårna äro lika långa och mellantån, 

 utom klon, betydligt kortare än tarsen (blott | av dess längd). Av 

 vingpennorna äro 1=4 och 2 = 3; 1 och 2 intill inskurna, 2 och 

 3 utåt urbuktade. Stjerten rundad och längre än hos de före- 

 gående. 



Tornfalken är för de flesta väl bekant, då han är en av de 

 foglar som gerna slå sig ned i människans grannskap. Han trives, 

 liksom Kajan, obeskrivligen väl uti större, helst förfallna stenhus, 

 kyrkor och torn, magaziner o. d. uti hvilka finnas hål i väggarna 

 eller under taket, hvarest han kan bosätta sig under sommaren, 

 även inne i större städer, och han föredrager dessa ställen, då de 

 finnas att tillgå, framför de klippor eller ihåliga träd, hvarest han 

 han haft sitt ursprungliga hem och hvarest han ännu på många 

 orter bor qvar. En gång bosatt, t. ex. i en kyrka, lever han fred- 

 ligt tillhopa med Kajorna; men på de ställen hvarest han ej van- 

 ligen bott, blir ett nykommet par, som vill söka sig en bonings- 

 plats, vanligen fördrivet av dem; ty Kajorna äro icke benägna för 

 införandet av nyheter. Tornfalken tillhör isynnerhet fruktbarare 

 slättbygder men bebor även ofta bergstrakter och plägar vara all- 

 män där han finnes, samt är en av de vidsträcktast utbredda fog- 

 lar. Han tyckes hos oss förekomma mera allmänt utspridd till 

 omkring 60° lat.; men finnes dock på många ställen vida längre 

 mot norr där lokalen är passande, såsom i Jämtland, till och med 

 i Lappland; enl. Löwenhjelm vid Arjeplog (66°), Tjeggelvas, och 

 vid Wihrijaur (67 1 °) — samt isynnerhet i Norrige : uti norra delen 

 av Gudbrandsdalen och, utmed kusten, ända opp vid Tromsö (691 °). 

 Här bygger han i bergsklipporna (Lilljeborg). I Finland skall han 

 vara allmän och häcka ännu vid Uleåborg (65° ; Malmgr.). - — Sö- 

 derut är han en allmän sommarinvånare i hela Europa, ända till 



Svenska Foglarna. 



Medelhavet; men överallt flyttar han bort över den kallaste delen 

 av vintern (i Spanien Nov.— Febr.), ehuru många sägas qvarstanna, 

 t. ex. i Grekland (kanhända av dem som kommit från norr?). I 

 norra delen av Afrika, ända ned i Sennaar och Kordofan samt vid 

 Senegal finnes han, alldeles sådan som i Europa; men vi sakna 

 uppgifter, till och med för Algier, huruvida han är häckfogei eller 

 blott kommer dit över vintern. — Utåt Asien finnes Tornfalken 

 åtm. till Nepal och Dauurien, men har på sednare stället något 

 blekare färg än hos oss. Middendorf träffade honom ända opp 

 vid Boganida (71° lat.), hvarest han visade något mörkare färg. 

 Deremot finnes han sådan, som i Europa, uti hela Indien och på 

 Ceylon, men blott såsom vinterfogel. Ovisst är ännu om han förekom- 

 mer i Ostsiberien; men i Japan och China finnes allmänt en varie- 

 tet med något mörkare färg och större svarta fläckar. Flera an- 

 dra, något mera tydligt skilda jracer förekomma i Gamla Verldens 

 övriga länder, (F, moluccensis i Malayasien; cenchroides i Austra- 

 lien; punctatus på Madagaskar; rupicola och rupicoloides i Syd- 

 afrika) och i hela Amerika förekommer en series av dylika, föga 

 skilda varieteter av den högst närslägtade F. sparverius. 



I olikhet med de föregående arterna griper Tornfalken sitt rov 

 helst på marken. Han lever mest av Möss, Ödlor Sniglar och större 

 insekter, särdeles Gräshoppor, och fångar även fogelungar, men 

 blott sällan äldre små-foglar, hvilka han icke kan taga i flykten. — 

 Han är således för oss mera nyttig än skadlig och bör helst lem- 

 nas i fred. Han blir lätt tam, men en dressering till jakt kan ej 

 gerna komma i fråga, Då han ser ett rov på marken, plägar han 

 hålla sig stilla midtöver på en punkt i luften, starkt fladdrande 

 med vingarna, till dess han lodrätt nedstörtar för att gripa sitt byte, 

 hvilket bland rovfoglarne är eget för denna och de nyssnämnda, 

 närslägtade, samt för F. vespertinus. — Äggen äro till antalet 



55 



