220 



ORDN. 3. ROVFOGLAR. 



122. Sparvhöken (Astur nisus) PJ. XXVIII, fig. 1 (äldre). 

 — Liten: vinglängd 200—235 mm. — Äldre hanne: översi- 

 dan renare mörkgrå, med vanligtvis dolda, hvita fläckar på skull- 

 ran och nacken. Undersidan hvit med talrika, svartaktiga (till en 

 del rödbruna) tvärstreck, och åt sidorna mer eller mindre, blekt 

 rödbrun. Sijerten har 6 mörka tvärband, som vanligen på översi- 

 dan äro otydliga. — Honan lika tecknad, men oftast: ovantill 

 brungrå, med större hvita fläckar i nacken; undertill ej eller föga 

 rödbrun; stjertbanden mörkare och tydliga; — De yngre ovan 

 gråbruna med gulbruna fjäderkanter och gulaktiga nackfläckar; un- 

 dertill gulhvita med bröstets tvärband bredare och böjda, nästan så- 

 som hjertlika tvärfläckar, samt gulbruna med mörka kanter. 



Till färg och teckning liknar Sparvhöken den föregående nä- 

 stan lika mycket som till form och levnadssätt, men han är flera 

 gånger mindre, och skiljer sig betydligen genom fötternas form. 

 De äro ganska smala, men starka. Hos de yngre är fotstycket 

 (tarsen) ofta beklädt av större fjäll, som på hela framsidan, men 

 blott på en mindre del av baksidan, äro större och bilda tvärsköl- 

 dar; men dessa fjäll sammanväxa snart till en odelad, hård hud. 

 Tårna synas genom sin smalhet oformligt långa. Övriga delar så- 

 som den förres. Stjerten räcker omkring 100 mm. (4 tum) utöver 



vingarna. 



Sparvhöken är ; liksom Duvhöken, ganska vidsträckt utbredd. 

 I Skandinavien finnes han så långt opp som skogen räcker, ty han 

 bygger och bor endast i skog, och helst i barrskog, men han skall 

 någongång om sommaren ses ovanför den större skogens gräns i 

 Finmarken; något mera söderut blir han allmän. I hela det övriga 

 Europa är han likaledes häckfogel, ända till medelhavet, och det 

 är sannolikt (ehuru ej säkert bekant) att han såsom sådan fin- 

 nes i Algieriet; men i hela norra Afrika blir han om vintern all- 



män. Han bebor även hela norra och mellersta Asien, ända ut på 

 Japan och i Nepal; men till det egentliga Indien kommer han blott 

 om vintern. Uti Sydafrika och i hela Amerika ersattes han av nå- 

 gra former, som knappt kunna anses för annat än obetydliga färg- 

 varieteter, t. e. A. rufiventer från Sydafrika, med något mera röd- 

 aktig färg undertill ; A. madagascariensis, knappt skild från vår; 

 A. fuscus i hela Amerika, med någon liten olikhet i fläckarnas 

 form på bröstet; men från alla dessa ställen, Cap — Brasilien, får 

 man ock exemplar som ej visa den ringaste olikhet med vår art. 

 — Även av denna stannar ett mindre antal qvar i hembygden över 

 vintern; men de flesta flytta ut från alla kallare länder. De kom- 

 ma derföre om hösten i stort antal till slättbygderna mot söder, 

 såsom i Skåne, Tyskland o. s. v. — Han är lika djerv samt, i 

 förhållande till storleken, lika stark som Duvhöken, och flyger kan- 

 kända ännu något starkare. Han slåss modigt med Kråkor, Kor- 

 par och andra Hökar, och är en förskräckelse för alla småfoglar, 

 utom Svalorna. Ofta ses han, på bebodda ställen och i männi- 

 skors grannskap, eller inne i städerna, oförmodadt störta ned bland 

 en flock gråsparvar, samt gripa och bortföra en. och det är om 

 denna som man ofta får höra berättas att han förföljt och tagit 

 Sparvar ända in i husen, genom fönster eller dörrar. Hans litenhet 

 gör att han måste hålla sig till mindre rov, men likväl angriper 

 han understundom Duvor eller yngre Rapphöns, hvilka han dock 

 ej kan flygande bära bort. Även förtär han mycket Möss. — 

 Denne fogel har varit använd till jakt på Vaktlar m. m. Om dres- 

 seringen ha vi förr talat. 



Boet lägges på större barrträd i skog. Det är sammansatt av 

 tätt lagda qvistar och tämligen stort; inre diametern v.p. 9 tum 

 (Jämf. Meves, Vet. Ac. Ö. 1860, 189). Äggen äro 3 till 6, grön- 

 aktigt smutshvita, åt större ändan mer eller mindre brunfläckiga. 



