KÅRRHÖKSLÅGTET. 



223 



Kärrhöken tyckes mera än de övriga arterna av slägtet hålla 

 sig vid vatten. Hos oss förekommer han blott spridd och tämligen 

 sällsynt i södra hälften av Sverige, såsom i Skåne, på Öland, vid 

 Göteborg och i Östergötland, samt i Mälaretrakten, nära Stockholm, 

 hvarest han häckar; men redan vid Upsala skall han blott mera 

 sällan förekomma och längre norrut tyckes han ej vara sedd. — 

 I Norrige har blott ett enda exemplar hittils blivit funnet, nära 

 Christiania (Collett). — I Danmark och i det övriga Europa före- 

 kommer han oftare, såsom i England och isynnerhet i södra Ryss- 

 land* Enskilda par sägas häcka på Sicilien samt i norra Italien 

 och norra Grekland, men om vintern blir fogeln allmän i södra 

 delarna av dessa länder, då han för en kortare tid helt och hållet 

 utflyttar från de nordligare länderna, och i stället visar sig i norra 

 Afrika, ända ned i Nubien. I Siberien skall han enligt Pallas vara 

 allmän, men omtalas ej därifrån av nyare resande. (Sannolikt fin- 

 nes han blott i vestra Siberien som föga blivit undersökt av de 

 nyare). Deremot skall en till färgen föga olika varietet vara all- 

 män i Himalaya och Indien (Blyth, Catal.; Jerd. Ind.). I södra 

 Afrika ersattes han av en närstående art, C. ranivorus. — Aggen 

 läggas i Maj, på en ringa bale på marken, nära vatten, eller även 

 på större tuvor i kärr. De äro 5—6, grönaktigt smutshvita; men 

 skalets insida är renare och starkare grön. Medan honan ligger 

 på äggen skall hannen ofta tumla omkring ganska högt i luften, 

 omkring boet, då han mycket låter höra sitt skrikande läte. 



Synonymi. F a 1 c o ee r u g i n o s u s L. Fn. Sv. et S. N. (junior); — 

 Lath. n:o 53; — Miss. Fn. Ed. 3, 82. — Circus »mg. Keys. et Bl. 

 sp. 39. — Falco rufus Gm.; — - Lath. n:o 51 (senior); — Retz. Fn. 65; — 

 Gloger Handb. 89; — Accipiter circus Pall. Zoogr. I, 362. 



124. Blåhöken (Circus cvaneu s) Pl. XXVIII fig. 1, 2; — 

 (Artkännetecken, se under slägtets beskrivning). Vinglängd: <? omkr. 



340 mm.; 2 370; tärs. 70—80. Ansikteskretsen är alltid fullstän- 

 dig och går tvärtöver strupen; vingen räcker blott till v.p. } av 

 stjerten (är v.p. 2i tum kortare än den). Av vingpennorna är 

 1 = 7; 4 nästan =3; övergumpen alltid hvit. — Gammal hanne: 

 ljust blågrå, hela buken hvit. Stjerten grå; de 3 sidopennorna med 

 hvitt inre fan; de fleste pläga ha omkring skaftet 6 till 7 grå fläc- 

 kar eller vinkliga tvärstreck. Handpennor svarta, blott vid roten, 

 undertill hvita. Iris klart gul. — Äldre hona och ej fullt utbildad 

 (2 å 3-årig) hanne: översidan mörkbrun, blekfläckig; undersidan 

 hvit, tätt långsfläckig av brunt. Ansikteskretsen hvit och tätt brun- 

 fläckig (hvarje fjäder midtåt svartbrun, på sidorna hvit). Stjerten 

 ljus med 6 reguliera, mörkbruna tvärband: det första smalt; det 

 sista, (vid spetsen) bredast: nära 2 tum. Iris brungul. Handpen- 

 nor undertill hvita, med breda, mörkbruna, sneda tvärband. — Ars- 

 unge: mörkbrun med brungula fläckar och fjäderkanter; undertill 

 ljust brungul med mörkbruna långsfläckar. Ansiktskretsen starkt 

 fläckig. Stjert och handpennor såsom honans; blott något mörkare, 

 mera brungula. 



Denne är än mera sällsynt hos oss än den föregående och 

 tyckes knappt häcka i södra hälften av Sverige, hvarest han blott 

 varit funnen under flyttningen, höst och vår ; men han häckar i 

 Norrland. Riksmuseum äger en hanne, skjuten 1835 av J. Wahl- 

 berg ovanför Luleå, vid boet, hvaruti funnos nykläckta ungar (da- 

 gen är ej antecknad), och han uppgives vara sedd vid Muonioniska 

 (68°. — "nicht selten"; A. v. Nordmann, Ubers.). I Norrige är 

 han ej med säkerhet träffad (Collett); men i Finland är han an- 

 märkt, under flyttningen, vid Kuopio (63°). I Ryssland är han all- 

 männare och uppgives såsom häckfogel från Archangel till Svarta 

 havet. Likså i mellersta Europa, särdeles i Holland samt i hela 

 Britannien. Den skall t. o. m. häcka på Jutlands ljunghedar (Kjaerb.) 



