228 



ORDN. 3. ROVFOGLAR, 



ligt bland flyttfoglar, och man borde ej, såsom ofta sker, anse en 

 vanligen flyttande fogelart stationär derföre, att man sett ett eller 

 annat exemplar derav om vintern. — I Nordamerika finnes en högst 

 närslägtad art (B. sancti Johannis) som huvudsakligen skiljer sig 

 genom något starkare näbb och fötter. Han vistas till en del nå- 

 got sydligare, eller inom skogsregionen, och har i allmänhet mör- 

 kare., mindre hvitblandad färg, vanligen med svart bröst, såsom 

 hos några få hannar i Europa. De Siberiske äro oftast mera hvitfär- 

 gade än våra. — Enligt en äldre berättelse skall Fjäldvråken ha 

 häckat någongång på Riigen, och nyligen uppgives detsamma från 

 Jutland (Kjaerböll. Danm. F.); ävenledes från Scarborough i Eng- 

 land, hvarest fogeln eljest lärer högst sällan visa sig (Yarrell); men 

 i fall dessa uppgifter äro sanna, så höra de till de ovanliga un- 

 dantagen. Man har ej förmärkt att denne art stannar på meller- 

 sta Europas högre berg. Dock har man allmänt trott Le Vaillants 

 uppgift att han finnes i Sydafrika, men detta är bestämdt en av 

 denne resandes många osanningar. (Jfr. Vet. Ac, Hand]. 4:o, 1857: 

 Le Vaili. Ois. d'Afr. n:o 18). 



Denne fogel flyger vanligtvis nära över marken, då han igen- 

 kännes på sin mot roten hvita stjert. Hans föda utgöres huvud- 

 sakligen av Möss (jämf. under slägtets beskr.), och han torde vara 

 den rovfogel, som mest av alla hindrar fjäldmössens alltför starka 

 förökande. Dessutom gör han under sina vinterresor samma nytta 

 i de länder han då besöker, och förtjenar således i alla hänseenden 

 att beskyddas. Det var alltså ett fel då man i Norrige (ännu på 

 1860-talet) hade bestämt skottpenningar för alla dödade rovfoglar; 

 hvilket hade till följd att norrska hökjägare genomströvade fjäld- 

 landet, även inom svenska området, och fångade ungar och gamla 

 i stor mängd, huvudsakligen av denna art, som var allmännast 

 och lättast åtkomlig. (Jämf. Meves Vet. Öfv. 1860, 190), De skott- 



penningar som erlades för dessa, uppgingo till betydliga summor. 

 Enligt Rasch's, Norges Rovdyr og Rovfuglestatistik (i Vidensk. Selsk. 

 Forh. Christiania 1861) utbetaltes i Norge, under åren 1846— 1860, 

 27,251 Spd. 84 Skill. (d. ä. v. p. 109,000 Rdr Rmt) för 24,303 

 stycken rovfoglar, nämligen Ugglor, Örnar och Hökar tillsamman; 

 men en betydlig del av denna summa var utgiven ej blott utan 

 nytta, utan till verklig skada. — Boet skall vara stort, 2 — 3 fot i 

 diameter, och sammansatt av ris och qvistar av dvärgbjörk o. d. 

 samt inuti nästan platt, sparsamt belagdt med grässtrån och några 

 fjädrar. Det lägges på klippavsatser, eller på träd : Middendorf 

 fann flera bo uti förkrympta lärkträd högt opp i Siberien. Äggen 

 läggas i Juni. De äro 3, och uppgivas vara smutshvita med högst 

 variabla, gulgrå eller bruna fläckar, samt på insidan grönaktiga. 

 Fogelns namn är i Norrige F j e 1 d v a a g , i Jämtland S k e n v å g. 



Synonym i, Falco lagopus Bränn.; — Lath. 33; — Gloger Handb. 73; 

 — Nilss. Fn, I, 75; — Fritsch, Eur. I, p, 20. — (Typ. för slägtet Ar- 

 c h i b u t e o Br.) 



6. ÖRNSLÄGTET (Aqufla). 



Fotstyckena tätt fjädrade ända till tårna, även på baksidan- 

 Fötterna ha inga andra tvärsköldar än 3 eller 4 på hvarje tå, näst 

 över klorna. Näsborrarne tvärstående. 



Örnarne äro stora foglar, de fleste äro mer än alnslånga, 

 starkt byggda och tjocka, med yvig fjäderklädnad. Näbbet är 

 ganska starkt, knappt längre än halva huvudskallen; tjockast vid 

 roten och derifrån avsmalnande» Överkäkens kant nästan rät ända 

 till spetsens böjning» utan tand eller märklig rundad flik. Under- 



