ÖRNSLÄGTET 



229 



käken ej urnupen vid spetsen. — Vin garn e ganska stora: de 

 räcka till, eller nära stjertspetsen; första pennan = 8 eller 7; 3 — 6 

 nära lika långa, men 4 eller 4,5 kunna anses längst; 1—6 intill, 

 2—7 utåt inskurna. Armpennorna, omkring 15, ganska långa: den 

 första räcker till 2/3 av hela vingen-, de bakre till %. _ Stjerten 

 är rundad, tämligen kort. Fötterna ganska starka, med mycket 

 stora, ej hoptryckta klor; blott tårna äro ofjädrade, och klädda av 

 vårtlikt fördelad, gul ytterhud. Iris brun. Fjädrarne på nacke och 

 hals äro smala, spetsade, tämligen långa, Hanne och hona till 

 färgen lika men honan något större. — De bo i skog, men jaga 

 på öppna fält och leva helst av däggdjur som de sjelve fånga; 

 dock även av foglar, och i nödfall av Amfibier eller as. 



127. Kungsörnen (Aquila chrysaetus), Pl. XXX fig. 1, (ung). 

 — Svartbrun; nackens och bakhalsens fjädrar långspetsade, brun- 

 gula, i ändan blekare; stjerten hvit eller hvitaktigt brokig, med än- 

 dan, till Va, svart. — Vinglängd något över en aln; hos hannen 

 omkring 600 mm., hos honan v.p. 660. — Hela kroppslängden 

 2 2 /.> till 3 fot; vingsträckning 3 1 /*— 3 8 A alnar. Kroppens flesta fjä- 

 drar äro vid roten hvita. Strupen svartaktig, utan fläckar. Fot- 

 styckenas fjädrar, på de yngre hvita, på de äldre brungula. 

 Dessutom ha de äldre starkare och mörkare färg, med hela under- 

 sidan betydligt mörkare och nästan svart strupe. De yngre äro 

 nära lika över och undertill, med brunaktig strupe. Av stjerten 

 är alltid sista tredjedelen svart; det övriga är antingen rent hvitt, 

 eller gråaktigt med stora, brunaktiga fläckar, som vanligen sam- 

 manflyta, men på flera ställen åtskiljas af hvitaktiga flammor. 



Denna olika teckning av stjerten har varit ansedd för att ut~ 

 märka tvänne skilda arter: Ac. chrysaetus med mörkfläckig och 

 Ac, fulva med rent hvit och svart stjert; men den övriga fullkorn- 



Svenska Foglama. 



liga likheten i alla hänseenden visar, att detta icke kan vara hän- 

 delsen. Dessutom förekomma båda sorterna, så vidt man känner, 

 överallt tillhopa, ehuru den med mörkare stjert överallt synes vara 

 sällsyntare. Man hade sednare antagit att den mörkare stjerten 

 antydde en högre ålder; hvilket dock icke är förhållandet, emedan 

 både äldre och yngre individer finnas av båda slagen. Den an- 

 förda olikheten synes således vara rent av individuell, så att den 

 under hela levnaden tillhör olika individer, hvilket bestyrkes derav, 

 att man på fångna Örnar, som varit instängda i 10 — 20 år eller 

 längre, aldrig fått se en förändring av stjertens färg. Detta blir 

 dock icke ett säkert bevis, emedan färgförändringen väl skulle 

 kunna utebli under fångna tillståndet. Tmellertid är frågan: huru- 

 vida stjertens olika färg utmärker två skilda arter, eller tillhör olika 

 individer av samma art, ännu icke med visshet avgjord; ty vi sakna 

 alldeles de enda iakttagelser som skulle kunna upplysa den, näm- 

 ligen iakttagelser vid boet, om både makarne och ungarne alltid 

 äro i detta hänseende lika, eller stundom förekomma blandade. 



Kungsörnen eller den egentlige, store Örnen, finnes i de flesta 

 bergiga eller skogiga trakter af hela Europa, norra och mellersta 

 Asien samt nordligaste delen av Amerika; men han finnes överallt 

 i ringa mängd, då hvarje par av en så stor och glupsk rovfogel, 

 för att kunna föda sig, behöver ett ganska stort område. I större 

 delen av Europa och i andra, tätare bebodda länder, söker man 

 på allt sätt att förstöra denna, den största och starkaste samt der- 

 igenom för oss skadligaste av alla rovfoglar. Då hans storlek all- 

 tid gör honom snart bemärkt, så blir han vanligen snart fälld ge- 

 nom tillhjelp av giller, skjutgevär ra. m. och de stora boen, som 

 ej gerna kunna bli länge obemärkta, bli vanligen snart förstörda, 

 I mellersta Europa skulle han således längesedan ha varit fullkom- 

 ligen utrotad, om ej, då och då ? nya, under vintern kringströvande 



58 



