230 



ORDN. 3. BOYFOGLAR, 



exemplar från norden, infunne sig där* Dock lärer han ännu häcka 

 på många ställen i Europa. Hos oss sker detta här och där i de 

 skogiga och bergiga landskapen, och isynnerhet, såsom det tyckes, 

 i de inre nordliga delarna av landet, så långt opp som stor skog 

 finnes; alltså ända till Finmarken. Han uppgives till och med ny- 

 ligen (omkring 1850) hava haft bo på Jutland i trakten av Lim- 

 fjorden (Kjserböll.). I Böhmen, Schweitz och Savoyen träffas un- 

 derstundom bon, liksom i Spanien, Sicilien och Grekland. Även i 

 Algiriet är han sedd, men jag har ej funnit någon säker uppgift 

 att han där häckat. 



Örnen är ej egentlig flyttfogel, men om vintern strövar han 

 vida omkring, mest mot söder. Det är då han infinner sig i Skå- 

 nes skogstrakter, hvarest nästan årligen ett icke obetydligt antal 

 pläga fällas på luderplatser, fångas i sax o. s. v. — Hans föda be- 

 står, så vidt möjligt är, av levande mindre däggdjur, och isynner- 

 het harar, men han tager även hjortkalvar, rävar, katter o. d. samt 

 foglar, såsom Trana, Orre och Rapphöns, t. o. m. Kråkor, och 

 synnerligen Änder. Dessa sistnämnda söka att rädda sig under 

 vattnet, men jagas till dess de ej längre förmå att dyka. I nöd- 

 fall, och särdeles om vintern går han dock gerna på döda, till och 

 med rutna djur. De däggdjur, som söka att försvara sig med tän- 

 derna gripas alltid med ena foten i kroppen och den andra om- 

 kring nosen, hvarigenom de bli fullkomligt oskadliga. Fisk lärer 

 han alls icke fånga eller i fria tillståndet förtära* 



Ehuru Örnen helst vistas i stor skog eller på berg bland klip- 

 por, och endast bygger där, så jagar han dock nästan blott på 

 öppna fält, mången gång flera mil från boet. Han lever vanligen 

 parvis, så att båda makarna ej äro långt åtskilda och jaga gemen- 

 samt, men förövrigt träffas aldrig flera tillsamman, om ej möjligtvis 

 2 a 3 som om vintern slagit ned på ett dödt, större djur. Under 



t * 



jakten flyger Örnen ganska högt i stora kretsar och då han varse- 

 blir ett rov, sänker han sig småningom, kretsande, tills han med 

 hoplagda vingar störtar rätt ned, griper detsamma, och bär eller 

 släpar det ett stycke bort samt börjar äta derav. Det lärer dervid 

 understundom hända att båda makarne råka i slagsmål om bytet. 

 De företaga regelbundet en jakt-tur hvarje förmiddag, då de dagli- 

 gen, vid samma tid, ses kretsa över samma ställen i sitt område. 

 Derefter hvila de länge, och pläga åter närmare aftonen fara ut på 

 jakt. Tvärtemot de äldre uppgifterna försäkrar Brehm att Örnen 

 i fria tillståndet både dagligen dricker vatten och gerna badar 

 deruti. 



Boet beskrives såsom ganska stort, 5 till 6 fot i diameter, platt 

 och sammansatt av grenar, som ofta äro nära armstjocka, samt 

 överst, såsom bale, av finare risqvistar och andra mjukare ämnen. 

 Det lägges på stora träd, eller på branta, höga klippor, och begag- 

 nas med någon tillbyggnad ärligen, hvarigenom det inom få år blir 

 ganska högt. Liksom i många andra stora foglars bon, pläga Spar- 

 var eller andra småfoglar, bygga mellan grenarne i boets undre 

 del och i ostörd ro uppfostra sina ungar. Äggen som värpas i 

 Mars eller April, äro 2, högst 3, smutshvita, mer eller mindre brun- 

 fläckiga, och tämligen små, knappt större än Ank-ägg, omkring 66 

 mm. i längd. Det är en gammal mening att Örnen har 3 ägg^ 

 men aldrig uppföder mer än 2 ungar; ibland finnes blott en unge 

 i boet. Honan anses ensam ruva äggen i 5 veckors tid, då han- 

 nen förser henne med föda-, men båda föräldrarne draga ymnig 

 föda åt ungarna, hvilken lägges rundtomkring dem i boet, hvarest 

 de ofta ha större förråd än de, oaktadt sin glupskhet förmå att 

 förtära. Men såsnart de kunna flyga, hvilket inträffar något efter 

 Midsommar, upphör föräldrarnes ömhet. Desse drifva då ut dem, 

 ej blott från boet, utan från hela sitt vanliga jaktområde, som väl 



