232 



ORDN. 3. ROVFOGLAR. 



alltid vida mera sällsynt och synes långt mindre än dessa, h vårföre 

 det är sannolikt att de gamle författarnes beundran över Örnens 

 flygt, "som är högre än alla andra foglars", och som "förskaffat 

 honom namnet gudomlig'', till större delen berodde på betraktandet 

 av kretsande Gamar. För de gamla voro nämligen dessa foglar 

 föga bekanta; sjelva Aristoteles kände uppenbart skillnaden mellan 

 Örnar och Gamar blott genom jägares eller herdars berättelser och 

 poéterne kände dem säkert ännu mindre. 



Man uppgiver vidare att Örnen blir tamare än andra rovfoglar 

 och isynnerhet lärer sig att väl känna vissa personer samt fattar 

 stor tillgivenhet för dem. Men han lärer dock alltid bibehålla lu- 

 sten att återtaga sin frihet, hvarföre han måste hållas väl instängd 

 eller fastkedjad. Dessa foglar leva dock ganska länge i fången- 

 skap. Uti Wien ha Kejsarn e av Habsburgska huset ända sedan 

 1200-talet haft för sed att ständigt hålla levande Örnar, hvilken 

 fogels bild utgör denna familjs vapen och paraderar nu i det Öster- 

 rikiska vapnet. Dervid har man antecknat flera som uppnått en 

 ganska hög ålder och isynnerhet en som var 105 år i fångenskap, 

 nämligen från 1615 till 1720. Det är alltså sannolikt att de i fria 

 tillståndet normalt uppnå mera än 100 år. 



Pallas berättar att denne Örn av Kirgiserna dresseras till att 



fånga anteloper (saiga), vargar och rävar, samt att en sådan örn 



föres ut till jakten med täckta ögon på en stång mellan 2:ne 



Falkonärer som äro till häst. En dresserad Örn skall värderas 



lika med % Kameler. Detsamma skulle, enligt Eversmann, brukas 



bland Bashkirerna; men sannolikt är detta bruk ej allmänt. 



Synonymi: l:o hvardera formen särskild: Falco chrysaetos Linn. X. 

 (ex Fu. Sv. et Will.); — ed. XII; — Lath. sp. 8; — Aq. chrys. Pallas 

 Zoogr. I, 341. 



F. fulvus L. X. (ex Will.); — Lath. sp. 4; — F. canadensis L. X. (ex 

 Edw. 1). — Aq. nobilis Pall. I. 338. 



2:0. Båda tillhopa: F. fulvus Temm Man.; — Gloger Handb. 65; — 

 Aq. chrysaetos Keys. et Bias. sp. 27; — Blasius, Naum. Naturg. XIII, 

 Forts. p. 7; -- Fritzsch. Eur. p. 8; — Nilss. Orn. Sv. et Sk. Fn. Ed. I 

 (F. chrys.); — Sk. Fn. Ed. 3, 47 (Aq.); — F. fulvus et F. chrys. Nilss. 

 Sk. Fn. ed. 2, pag. 38 & 44. 



Skrikörnen (A q u i 1 a c 1 a n g a) 38; mörkbrun eller gulaktigt brun; 

 stjerten av kroppens färg eller mörkare, enfärgad eller med 8 å 9 mör- 

 kare, smala, böjda eller fläckiga tvärband. Vingpennorna svartaktiga; 

 alla, även de största, ha på inre fanet blekare (ofta föga tydliga) tvär- 

 band eller fläckar och stänkprickar. Näbbet tjockt och starkt, föga hop- 

 tryckt. — Betydligt mindre än den föregående: vinglängd omkring 20 tum, 

 (500—530 mm.); stjert 250—270; tarsen omkring 80. Näbbet har samma 

 yttre form som den förres och varierar på samma -sätt ? men är knappt 

 mindre; således i förhållande till kroppen något större. Isynnerhet är 

 den av vaxhud beklädda näbbroten tjockare och kullrigare: vaxhuden 

 räcker från pann vinkeln, längsåt näbbryggen, 19 mm. framåt, och tyckes, 

 då den ses ovanifrån, upptaga lika stor yta som hela den övriga näbb- 

 spetsen. Näsborrarne tydligen avlånga, tvärstående, med övre ändan 

 något framåtlutande och hela främre brädden kantad, samt jämnt rundad. 

 Munvinkeln ligger midt under ögat (längre än på föreg.). — Kroppsfärgen 

 varierar betydligt och blir i Afrika ofta urblekt från gulbrun, till nära 

 hvit (A. albicans Kupp.). Huvudet har vanligen lika färg med ryggen ; 

 men stundom har fjädrarne i nacken, på en mindre fläck, gulaktiga än- 

 dar. Iris gul. — Denne Örn har fått namn av det ängsliga och genom- 

 trängande skrik han ganska mycket låter höra i fångenskapen, ungefär 

 såsom tjeff, tjeff, tjeff...; men även såsom fri säges han skrika ganska 

 ofta, både flygande och stillasittande. Han finnes i sydöstra Europa, 

 till och med Polen och Ungern, och säges förekomma i vissa delar af 

 Tyskland. Vidare bebor han mellersta och södra Asien samt hela Afrika, 

 överallt såsom stannfogel. (Riksmuseum äger flera ex. från Cafferlandet 

 och Nubien). — Någongång förvillar han sig utom sina egentliga gränser 

 och ett exemplar, som nu förvaras i Lund, skall vara skjutet i Skåne i 

 September 1842. Arten har i allmänhet varit förblandad med den följande, 

 som han mycket liknar och med hvilken han har nära lika levnadssätt; 



