ÖRNSLÄGTET. 



233 



under det han söker rov. Boet lägges på större träd. Det ar omkring 

 3 fot bredt, hopsatt av grenar och qvistar, med bale av torra löv, ljung 

 o. d. Äggen, blott 2, uppgivas vara föga mindre än den stora Örnens; 

 hvitaktiga med rödbruna fläckar. De ruvas 26 dygn (Bailly). 



Synonymi. JEaUo ncevius Gm.; Lath. 18 (Briss. sp. 4, ex aliis auct.); — 

 Temm. Man. I, 42; — Gloger Handb. 68; — Nilss. Orn, Sv. I, 7. t- Sk. 

 Fn. 1824, p. 45; — Aq. planga Vieill. Ene 1190 (cum prac. conf.j: — 

 Bailly, Savoie, I, 96. 



7 . HAVSÖRNSLÄGTET 



i V - 



men han är mera rovgirig, såsom synes av det starkare näbbet. - (Denna 

 och följande art afbildas ej, emedan de vida bättre kunna igenkännas på 

 beskrivningen än genom figurer. Till yttre utseendet likna de någor- 

 lunda kungsörnen. 



Synonymi. Aq. clanga Pall. Zoogr. I, 351; — Naumann, Naturg. d. 

 V. D. XIII, 40; — Blasins, ibid. Forts. p. 10. — Lilljeborg, Orn. Bidrag, 

 i Ups. Arsskr. 1860. — Aq. ncevia Nilss. Sk. Fn. Ed. 3. — Aq. rapax 

 Temm. Pl. Col. 455. — Aq. ncevioides Kp. — Schl. Mus. P. B. 



Mindre Skbikörnen (Aq. nsevia), 39; mörkbrun, stjert och vingpennor 

 svartaktiga, enfärgade, och utan stänkfläckar; dock har stjertpennorna 

 ibland otydliga, något ljusare tvärband. — Storleken plägar vara något 

 mindre än den föregåendes, men fötterna något längre. Vingen 480—500; 

 tärs nära 90 mm. Näbbet är deremot mycket mindre och svagare, samt 

 hoptryckt. Isynnerhet är näbbroten hoptryckt och ej bredt kullrig, så- 

 som den föregåendes. Vaxhuden synes upptaga knappt hälften så stor 

 yta som näbbets hornslida och räcker, från pannvinkeln, blott v. p. 15 

 mm. framåt. Näsborrarne nästan runda, snedt ställda, med främre bräd- 

 den kantad och midtpå inbuktad. Manvinkeln ligger midt under ögat. 

 Iris gul. 



1 Europa är denne art allmännare än den förre. Han finnes i län- 

 derna mot sydost och ända opp i flera av Tysklands skogstrakter, såsom 

 i Pommern, Meklenburg, Hartz m. fl. st., samt i Savoyen, men knappt 

 längre vester ut. (Ett par exemplar, som uppgivas vara funna i England, 

 kunna möjligtvis ha varit av föregående art). Dessutom bebor han mel- 

 lersta och södra Asien, men icke Afrika, annat än norra delen, om vin- 

 tern, såsom flyttfogel. Ett exemplar i gamla Paykullska samlingen, upp- 

 gavs vara från Lappland, hvilket möjligtvis kan vara sannt; men upp- 

 giften är dock ej säkrare än den från samma museum erhållna, att den 

 brasilianske Falco urubitinga- var från Lappland. Emellertid har han 

 sedan paraderat i vår fauna såsom en äkta svensk fogel! Exemplaret, 

 som ännu fanns qvar vid Riksmuseum omkring 1840, var högst dåligt, 

 men säkert av denna, och ej av föregående art. — Han är bestämd flytt- 

 fogel och säges under flyttningen samlas i små flockar av 5 å 6, hvilka 

 dock ej flyga tätt tillsamman. — Fogeln är trögare och mindre skygg 

 än de flesta andra rovfoglar* och sägés leva huvudsakligen av Grodor, 

 Ormar, möss o. d. men tar även gerna harungar ävensom foglar, t. ex. 

 änder. Han skriker liksom den föregående, eller kanhända ännu mera, 



*) Ett exemplar af denna präktiga och sällsynta Havs-örn blef skjutet vid Kamtschatka av Koopvardikaptenen Verngren från Malmö under hans första jordomsegling oc! 

 vid hemkomsten, 1846, jämte talrika andra dyrbara naturalier, förärad t till Riksmuseum i Stockholm, hvarest det nu utgör en prydnad. 



Svenska Fåglarna. 59 



Stora foglar med långa, breda vingar, som räcka nära till 

 rtändan. Fötterna grova med nätlikt, fint fördelad hud; blott 

 framtill ined en rad något större sköldar och blott i övre ändan, 

 till hälften eller £, fjädrade. Näbbet större än på andra rovfogiar 

 (utom Gamarna): från pannan, något längre än halva cranium, och 

 jämnhögt, knappt nedsluttände förr än över den nedböjda, långa 

 spetsen. (Figurerna äro i detta hänseende ej fullt correcta; men icke 

 ringa olikhet ses hos olika individer av samma art). Näsborrarne 

 ovala, snedt stående, rundt omkring med hård, skarp kant. Stjer-, 

 ten tämligen kort, rundad. Klorna av vanlig form och det vanliga 

 hudvecket mellan tårna stort, tydligt. Käkarnes kanter såsom hos 

 Aqvila. 



Vår art av detta slägte är nästan större än Kungsörnen och 

 kallas Orn lika väl som den. En annan art, från nordligaste de- 

 len av Stilla havet, H. pelagicus, är ännu något större, och störst 

 bland de egentliga rovfoglarna (näst efter några Gamarter) *); men 

 de fleste hithörande arter äro betydligt mindre, t. o. m. mindre än 



