HAVSÖRNSLÄGTET. 



235 



nätterna, jämte föräldrarna ännu några veckors tid sedan de kunna 

 flyga. Sedan de lemnat boet ströva de omkring ett eller annatår 

 innan de sjelve fortplanta sig, och visa sig då inuti landet, långt 

 från större vatten, hvarest de äldre aldrig ses. 



Synonymi. Falco albicilla L, S. N. X (Fri Sv., Brunn); — L. XII 

 (Vultur alb.); — Lath. (Falco) sp. 2: _ Temm. Man. 1, 49; — Gloger 

 Handb. 61; — Nita. Fn. I, 63 (Aqv. alb.); — Fritzsch, Eur. 15 (Hal. alb.). 



Junior: F. ossifragus L. XII (Descr. orig. »in Suecia»: Brunn., Gessn.); 

 — Latb. sp. 7; — Nilss. Sk. Fn. ed. 1 & % 



8. GLADESLÄGTET (Milvus). 



Stjerten lång och kluven. — Gladorna äro medelstora rovfoglar 

 av rödaktig färg med smala, spetsiga fjädrar på huvud och hals. 

 Näbbet såsom hos föregående slägte, men något mindre. Näs- 

 borrarna snedt ställda, avlånga, från övre kanten halvtäckta av en 

 mjuk hud. Fötterna korta, mindre tjocka: fotstycket på övre 

 ändan fjädradt, blott framtill beklädt av tvärsköldar, förövrigt av fint 

 nätlikt delad hud. Klorna af vanlig form; ej stora. Vingarne 

 längre än på alla våra övriga rovfoglar; de räcka till eller nära 

 den långa stjertens båda spetsar; 3:dje och 4:de pennorna längst; 

 första armpennan något längre än handtäckfjädrarne. — Dessa 

 foglar tillhöra gamla continenten och Australien, men saknas i 

 Amerika. De leva mest av avskräden och små djur, flyga utmärkt 

 väl och vackert, i kretsar, större delen av dagen, hvarunder cle ofta 

 skrika, men liksom de fleste rovfoglar gå de blott ovigt på marken. 



129. Egentliga' Gladan (Milvus regalis), Pl. XXIX, fig. 4; — 

 ljusare rödbrun, fläckig. Stjertklyften djup (omkring 3 tum); stjert- 



pennorna rödaktiga med 10 a 12 mörka fläckar vid skaftet, på 

 infanet, (i stället för tvärband); de yttre pennorna mot ändan mörka, 

 den yttersta i hela yttre fanet svartbrun. — Äldre: Vingen om- 

 kring 500 mm.; stjerten v. p. 320; men hela längden v. p. 640 

 (något över 1 aln); vingsträckning nära 5 fot (något över 1500 mm.). 

 Fjädrarne på ryggsidan rödaktiga, med blek kant, midtpå bredt 

 svartaktiga; på undre delarna, midtåt bleka med svart skaftstreck, 

 åt båda sidor bredt brunröda; på huvud och hals gråhvita med 

 smala, svarta skaftstreck. Iris gulhvit. Näbb svart; vaxhud blek- 

 gul. — Ung, nästan likadan, men huvudets fjädrar midtpå svart- 

 aktiga, med kortare hvitaktig spets. 



Gladan finnes såsom häckfogel i nästan hela Europa, från 

 Sicilien, Sardinien och Spanien, till omkring 60° latitud, eller ut- 

 med Östersjön ännu något nordligare (Gefle, nära 61°), men den 

 saknas i Finland, liksom i hela Norrige, utom den sydostliga delen, 

 utmed Sveriges gräns. Likså tyckes hon icke häcka i Grekland, 

 hvarest hon dock blir allmän om hösten och vintern. Då kommer 

 hon även till nedre Egypten och i stor mängd till Algieriet (hvarest 

 det är ovisst huruvida hon häckar). Hos oss är hon borta ifrån 

 October till Mars. Under flyttningen, särdeles om hösten, resa flera 

 i sällskap; man har i södra Europa sett dem ända till 50 och flera 

 tillhopa. — Pallas uppgiver att Gladan skulle (om vintern) finnas 

 ända ut kring Volga, hvilket dock torde vara ett misstag, ty nu 

 skall hon ej en gång finnas i östra delen av Kyssland, t. ex. vid 

 Charkow (50° lat., norr från Azowska sjön). Vid Ural, i Caucasi- 

 ska länderna och i hela Asien är hon alldeles okänd. Hon är 

 alltså en av de foglar som nästan uteslutande tillhöra Europa. Det 

 bör dock härvid anföras att Gladan, som nu saknas i Irland var 

 ganska allmän där, ännu för 100 år sedan, men blivit utrotad. Uti 

 Smiths History of Cork, 1749, säges att Gladan fanns hela året 



