238 



ORDN. 3. ROVFOGLAR 



han dels sjelv urplockar, dels bär till sina ungar. Nyare författare 



påstå, att han aldrig förtär eller ens fångar eller dödar Getingar, 



och säkert är att han icke skulle kunna taga dem i flykten; men 



det är dock vanligt att i hans mage finna ymniga lemningar av 



dessa steklar; möjligtvis av sådana fullvuxna, men ännu ej utflugna 



Getingar, som han tagit ur kakorna. Han förtär ock bi och humlor 



samt allahanda insekter och synnerligen fjäril-larver, samt dessutom 



sniglar, amfibier, möss, fogelungar o. d. liksom de förut uppräknade 



ehuru de sednare i mindre mängd. Han kan således sägas göra 



ingen skada, men mycken nytta. Även tyckes han, såsom föda, 



på eftersommarn äta bär, liksom Sångfoglarna; men i hans mage 



finnes vanligen ymniga granbarr, löv, blomhängen o. d. hvilka han 



torde förtära av samma orsak, för hvilken andra rovfoglar behöva 



svälja fjädrar, hår m. m, — Boet lägges på träd; det liknar andra 



rovfogelbon, och säges inuti, eller rättare ovanpå, beläggas med 



friska lövqvistar. Äggen skola värpas sent, i Maj eller Juni, och 



vara 2 till 3, rödgula eller blekare, mer eller mindre fläckiga av 



rödbrunt. Han uppgives lätt bli ganska tam, då han gerna lever 



av mjölk och bröd, söta frukter o. d. 



Synonymi. Falco apivorus L. X (Fn. Sv.); et XII; - Lath. 52; — 

 Gloger Handb. 78; — Pernis apiv. Cuvier R. A.; — Nilss. Fn. L 73. 



10. FISKLJUSESLÄGTET (Pandion Sav.). 



Stora arter med trinda klor, utan intryckning undertill, 3:dje 

 vingpennan längst. — Klornas bildning är tillräcklig för att skilja 

 slägtet från våra övriga rovfoglar, som alla ha klorna undertill 

 urgröpta, eller åtminstone platta, med 2 kanter. Ett sydländskt 



slägte, Elanus, har dock trinda klor såsom Pandion; men dess arter 

 äro små, med andra vingpennan längst. Fiskljusarne ha dessutom 

 några för sig mer eller mindre egna bildningar. Liksom på före- 

 gående slägte äro fötterne tjocka, med fjällikt delad hud utan större 

 tvärsköldar och utan hudveck mellan tårna; men de äro nästan 

 så föga befjädrade som på en del vatfcenfoglar: fjädrarne på sken- 

 benet (tibia) äro ganska korta och fotstycket (tarsus) är blott frampå 

 roten svagt fjäderklädt. Yttre tån kan vändas starkt utåt, eller 

 nästan bakåt, såsom Ugglornas, och de små vårtor, hvarav huden 

 under tårna består, äro taggspetsade, eller försedda med en liten, 

 hvass, något böjd hornspets, hvarigenom dessa foglar lättare kunna 

 fasthålla de hala fiskar, hvarav de leva. Klorna äro stora, alla 

 av nästan lika storlek och svagt hoptryckta; — den mellerste har, 

 på inre sidan, vid ryggen, en intryckt, skarpkantad rand. — Näbb 

 och näsborrar alldeles såsom på föregående slägte; näbbet är blott 

 något större och starkare. Vingarne ganska långa; de räcka något 

 utöver stjertspetsen, men tämligen smala: första armpennan betydligt 

 kortare än handtäckfjädrarne. Sfcjerten tvär. 



131. Fjskljusen (Pandion haliaétus), Pl. XXIX, fig. 1; — - 

 mörkbrun; hela undersidan hvit, på strupens nedersta del brunaktig 

 eller fläckig. Huvud och bakhals hvita, svartfläckiga eller strim- 

 miga; ett bredt svartaktigt band genom ögat nedåt halsens sidor. 

 Stjertpennorna ha på infanet 6 bleka eller hvita, breda tvärband. 

 Näbb svart; iris gul; fötter grå. Vinglängd 450 — 510 mm. — De 

 yngre ha ryggsidans fjädrar hvitkantade, och 6 å 7 hela, mörka 

 tvärband på stjerten. — Fläckarne på huvud och kräva äro mindre 

 på äldre hannar, eller försvinna till en del fullkomligt. 



Fiskljusen, som ock benämnes Fiskhök eller Fiskörn, är åter 

 en av dessa verldsborgare, som finnas kringspridde i alla jordens 



