ÖRNSLÅGTET. 



239 



delar. Han förekommer häckande i hela Europa, så långt skog 

 finnes, ända från Finmarken till Medelhafsländerna, samt från Irland 

 till Kamtschatka och Japan. Vidare finnes han i hela Afrika,\ända 

 ned i Cap-colonien, samt i Indien, på indiska öarna och i Australien; 

 samt i hela Amerika, från Canada till Brasilien och än sydligare. 

 Man har visserligen trott sig böra urskilja flera arter, och visst är, 

 alt de som bo i varma länder, vid lika ålder och av samma kön 

 ha vida mindre svart eller brunt på huvudets och nedre strupens 

 fjädrar; men denna olikhet tilltager småningom efter climatet, så 

 att ingen gräns kan uppdragas. — I alla något nordligare länder 

 är han regulier flyttfogel, och är borta från hemorten ungefär från 

 September till April. I sydligare länder strövar han sannolikt vida 

 omkring under samma tid, men redan i södra Europa skola många 

 bli qvar över vintern. Han lever enslig: makarne vistas blott un- 

 der fortplantningen tillsamman. Hans föda utgöres endast av fiskar, 

 som han sjelv fångar i insjöar, kärr eller floder med klart vatten. 

 Då han ser en fisk något nära ytan, stannar han och håller sig en 

 stund fladdrande över den, nästan såsom Tornfalken, samt nedstör- 

 tar i något sned riktning med framåtsträckta fötter, för att gripa 

 fisken med klorna. På betydligt djup kan han ej fånga den, san- 

 nolikt knappt vid mer än en fot under vattenytan; dock säges han 

 dervid stundom komma helt och hållet under vattnet, men med 

 några starka vingslag är han strax åter uppe, och emedan han 

 håller sina fjädrar väl avputsade med fettet ur den ovanligt stora 

 svanskörteln, så bli de ej våta, utan äro strax befriade från allt 

 vatten blott genom en lindrig skalning. Det är tydligt att han 

 oftast måste misslyckas i sin fångst, och således måste vara i stan- 

 dig verksamhet midt på dagen, för att ej bli utsatt för svält. Med 



sina stora klor och tår kan han naturligtvis ej gripa småfisk, hvar- 

 före hans föda utgöres av fiskar ungefär från % skalp, till 4 å 5 

 skalp*, såsom Gäddor, Id, Laxöring, Ål o. s. v., och i sydligare 

 länder Karp. Då han vågar sig på betydligt större fiskar lärer det 

 understundom hända att han blir neddragen under vattnet och 

 drunknar. Varmblodiga djur rör han icke och sannolikt icke heller, 

 eller blott i nödfall, Amfibier. Till och med i fångenskapen lärer 

 han helt och hållet vägra att äta kött. Med Vattenfoglarna lever 

 han alltså i fullkomlig fred, hvarföre de alldeles icke frukta ho- 

 nom, men veta väl att skilja honom från Ornarterna, av hvilka de 

 hava allt annat än ett vänligt bemötande att befara. — Boet lig- 

 ger alltid på stora träd i skog, ofta långt från vatten. Det liknar 

 Gladans m. fl. större rovfoglars bo och har 3 till 4 fots bredd, samt 

 ofta än större höjd. Äggen äro 3 till 4. De läggas i Maj — Juni 

 och äro hvitaktiga med större rödbruna fläckar och prickar. — In- 

 vändigt är skalet vackert grönt. — Av fogelns levnadssätt synes 

 att han ej kan bli egentligen skadlig för oss annat än där som 

 finnas anlagda dammar för fisk och isynnerhet Karp; men i dessa 

 kan han göra betydlig förödelse, hvarföre han i Tyskland hatas och 

 förföljes. Han är dock ganska varsam och svår att åtkomma. Bäst 

 fångas han uti slagjern, lagda under vattnet, med fisk till bete. — 

 Han lärer ej kunna bli tam och torde böra anses i alla hänseen- 

 den för en av de lägst stående Rovfoglar. 



Synonymi. Falco haliaetus Linn. S. N. X et XII (Fa. Sv. etc); — 

 Lath. sp. 30; — Gloger Handb. p. 56; — Pandion flavialis Savigny, 

 Egypt.; — Pand. hal. Cuv.; Keys. & Bias. sp. 18: — Nilss. Sk. Fri. I, 

 62: — Fritsch. Eur. p. 18. — P. carolinensis et cayanensis (Gm); — P. 

 leucocephalus Gould, (Australia). 



