248 



FJERDE ORDNINGEN. HONSFOGLAR. 



Fotstyckena (tarserna) fjädrade ända ned till tårna. Tårna 

 nakna- 

 Över ögat finnes alltid en naken, vårtfull, röd hudstrimma, 

 såsom ett ögonbryn, som blir större och mera högröd under fort- 

 plantningstiden och som alltid är betydligt mindre hos honorna 

 och om vintern. Ofta är den inviken och dold under fjädrarna. 

 Förövrigt är huvudet tätt befjädradt. — Långs under sidorna av 

 h varje tå finnes en kam-lik rad, eller frans, av längre utvuxna 

 hornartade hudvårtor, hvilka avfalla om våren, då parningstiden 

 slutar, men återväxa om sommaren. 



De hithörande arterne sitta ofta i träd och leva mest i skog, 

 hvarföre de, jemte Hjerpen, i mellersta och norra Sverige vanligen 

 kallas Skogsfogel, h vilket namn dock icke passar såsom 

 slägtnamn; dels emedan det även innefattar Hjerpen, som vi anse 

 oss böra avskilja, dels emedan största antalet foglar äro skogs- 

 foglar. Det här ovanför antagna namnet Orhöns eller Orfo- 

 g e 1 har sannolikt i forna tider varit ett gemensamt namn för 

 dem hos oss, liksom i Tyskland och Schweitz. C. Gessner kallar, 

 på 1500-talet, Tjädern och Orren: grosser och kleiner Orhan, 

 och Albertus Magnus ger, på 1200-talet, samma namn åt Tjädern; 

 nu, i Tyskland, Auerhahn. Dessa namn ha nästan samma bety- 

 delse som Skogsfogel, och härleda sig, såsom Nilsson anmärker, 

 från det gamla namnet Or eller Ur, eller ännu i Skåne Ora, som 

 betecknar gammal skog (vild, stenig, ej upprensad; d. ä. Urskog). 

 Namnet Orre är blott en förkortning av Orfogel, som ännu i flera 

 svenska landskap är Orrens vanliga namn, liksom Aarfugl i 

 Norrige. Urogallus är en latinisering av Orhahn. — Vi anmärka 

 här blott att en nordamerikansk art, Tetrao cupido, icke lever i 

 skog, utan blott på skoglösa hedar. 



Den så kallade Skogsfogeln, eller Orhönsen, Orre och Tjä- 



der, tillhopa med Hjerpen, utgöra, jämte Dalripor och stundom 

 ett ringa antal Fjäldripor, en ganska betydlig exportartikel för 

 Norrland och Dalarna. De fångas där om hösten och vintern i 

 stor mängd med snaror och uppköpas av fogelhandlare, som in- 

 packa dem hårdt frusna uti egna, dertill inrättade slädar, för att 

 införas till städerna och isynnerhet till Stockholm, hvarest natur- 

 ligtvis största avsättningen blir. En sådan släda plägar, om den 

 fylles med blott en sort fogel, rymma v.p. 100 par Tjäder eller 

 200 par Orrar, eller omkring 800 stycken av Ripa eller Hjerpe. 

 Oftast finnas dock flera arter tillhopa i en släda. — Det har icke 

 lyckats mig att erhålla noggranna uppgifter på antalet av de till 

 Stockholm införda fogelslädorna; men efter egen iakttagelse un- 

 der flera år och efter förfrågningar i de två s. k. Helsingegårdarne 

 vid Hötorget, hvarest dessa fogellass, sedan äldre tider, plägat 

 uteslutande taga in, tror jag mig kunna uppgiva att något flera 

 än 100 lass, eller slädor, kan antagas såsom årligt medeltal. 

 Detta antal är dock ganska skiljaktigt under olika år, efter den 

 olika tillgången på fogel, h vilken mest torde bero på väderleken, 

 efter som den varit mer eller mindre gynnande för fortplantningen 

 och för ungarnas utveckling, eller t. o. m. blott för fångsten. — 

 Då Orrarne utgöra största antalet, eller åtminstone tyckas upp- 

 taga halva rummet i lassen, och de dessutom till storleken stå 

 midt emellan de övriga arterna, kan deras antal i ett lass upp- 

 givas såsom medeltal för alla lassen. Vi få då över 100 lass å 

 400 eller 500 foglar, hvilket utgör 40 a 50,000 stycken, som 

 kunna anföras såsom ett ganska lågt beräknadt medeltal av årli- 

 gen hitförd skogsfogel, nämligen blott från Norrland. Men dess- 

 utom hitföres från Dalarna och andra mindre avlägsna trakter, 

 ett mindre, ehuru icke obetydligt antal, som vanligen hitkomma 

 ofrusna tidigare på hösten, ofta redan i Augusti. — Priset på 



