SLÄGTET TETRAO. 



249 



Norrlands-fogel plägar i Stockholm vara: för Tjäder, 5 å 6 

 Rdr paret, eller något mera då blott ensamme tuppar tagas; för 

 Orre, 3 å 5 Rdr paret; för Hjerpe, 1 å 1V« Rdr för stycket; 

 för Ripa, 50 å 75 öre stycket. Men då tillgången varit mycket 

 ymnig eller långvarigt mildväder inträffat, samt mot våren, har 

 priset ofta varit betydligen lägre, liksom det kan ökas under 

 motsatta förhållanden. Ett betydligt antal fogel lärer vanligtvis 

 alltid blivit fördt härifrån söderut, med skjuts; och nu, sedan jern- 

 vägarne mot söder blivit öppnade, säges ett än större antal årli- 

 gen utföras. — En likartad handel med dessa foglar lärer bedri- 

 vas även i Norrige och Finland, samt i Ryssland. Från Norrige 

 skall en dylik stor utförsel, huvudsakligen av Ripor, årligen ske 

 till England (Yarr.). 



Dessa foglars historia är huvudsakligen utredd av Nilsson 

 (Skandin. Fauna), mest efter samlade uppgifter av svenska Jä- 

 gare, och så utförligt beskriven, att icke mycket är dervid att 

 tillägga. 



Orhönsen visa flera egenheter. De äro större arter, av 

 hvilka båda könen äro ganska olika. De leva i månggifte och 

 spela, samt hålla under parningstiden s. k. lek, hvarom vi tala 

 mera under Orrens och Tjäderns beskrivning. — Alla arterna 

 ha mer eller mindre tydlig sommardräkt. Stjertpennorna äro 18. 



132. Orren (Tetrao tetrix), Pl. 33 lig. 1—3; fötterne 

 fjädrade ända till tårna; stjerten kluven, med mellersta pennorna 

 kortare än halva vingen och kortare än de undre täckfjädrarna. 



Den fullt utbildade hannen (%. 1) är svart med stark blå 

 glans isynnerhet på hals och bakrygg. Armpennorna hvita, med 

 l?/ 2 tum bred svart spets och smal hvit ändkant. En liten hvit 

 fläck synes oftast framom vingen, av några utskjutande, undre 



Svenska Fåglarna. 



täckfjädrar. Undergumpens fjädrar hvita; några äro längre än 

 de mellersta stjertpennorna. Ögonbrynen stora, Va tum breda, 

 tätt besatta med syllika, röda hudvårtor. Stjerten starkt kluven, 

 med de 6 mellersta pennorna breda och något kortare än halva 

 vingen, de 3 yttre på h vardera sidan, med lång, mjuk, cirkelfor- 

 migt utåtböjd spets. — Hela längden v.p. 480 m.m.; vingen nära 

 250; mellersta stjertp. 120; Tärs 42. 



Yngre hannar, efter första ruggningen, ha ving- och skulder- 

 fjädrarna samt huvudet något litet fläckiga av brungult, och stjer- 

 tens sidopennor mindre böjda. 



I sommardräkten (från midsommarstiden till början av 

 September) får hannen på huvud och hals nya fjädrar, som äro 

 tvärbandade av brungult och svart. Strupen blir upptill hvit 

 med täta svarta streck. Skullerfjädrarne och de sista armpen- 

 norna vattrade av brungult och svart. Tarsen blott framtill kort 

 och tätt fjädrad. 



Honan (fig\ 2) är betydligt mindre än hannen; gulbrun, 

 stundom mera gråaktig; med täta, svarta, något vågiga tvärband 

 och fläckar; stjerten såsom kroppen; undre stjerttäckare långa, 

 hvita med böjda, svarta tvärband; armpennorna från roten till 

 midten (doldt) hvita, Stjertens sidopennor icke böjda; knappt 

 ett tum längre än de mellersta. Dessa, liksom hos hannen, ej 

 fullt av vingens halva längd. Hela längden omkring 410 m.m.; 

 vingen 225; mellersta stjertp. 110: den yttersta v.p. 20 m.m. 

 längre. 



Sterila hönor bli mörkare och få ofta mycken likhet 

 med tuppen (se fig. 3); men de som mest närma sig till hannens 

 färg igenkännas alltid på den mindre storleken, en iint gulprickig 

 vattring på större delen av kroppen och ett hvitt, svartfläckigt 

 tvärband på strupen. Stundom skilja de sig från vanliga Orr- 



63 



