256 



HONSFOGLAR. 



föga böjda. Hannen har, liksom Orren, breda, röda och vårtfulla 

 ögonbryn, hvilka dock vanligen sammanfalla och döljas på upp- 

 stoppade exemplar. 



Hona i vinterdrägt: hvitaktig, brokig av svart, gulbrunt och 

 hvitt. — Hela översidans samt strupens och kroppssidornas fjädrar 

 tvärbandade av svart och gulbrunt, med bred hvit spets. På 

 rygg och bakrygg äro dessa spetsar längre, hvitgrå svartprickiga. 

 Buken hvit. Stjertpennor svarta med bredare hvit spets och utåt 

 tätt spräckliga av gulbrunt, mest på de mellersta. Längd 380 m.m.; 

 vinge 120; mellersta stjertp. 115: de yttre 10 m.m. längre. 



Ri porren är blott känd av ett ringa antal exemplar, erhållna 

 i Sverige och Norrige på hösten, efter eller under ruggningen, så- 

 ledes i ny vinterdrägt. Sommardrägten är alltså obekant; men 

 av qvarsittande sommarfjädrar synes på de flesta att honan, lik- 

 som de yngre hannarne, om sommaren är brungul och svartfläc- 

 kig. De flesta exemplaren visa någon liten olikhet, hvarav det 

 synes som om de hvita tjädrarna ökades under vintern, eller vore, 

 liksom hos Riporna, olika hos skilda exemplar. 



Att fogeln är barn av Orre o* och Dalripa ? synes dels av 

 det blandade utseendet, och upplyses för övrigt derav att hönor 

 av Dalripan ofta, i fjäldbygderna, infinna sig på orrlekarna. Han 

 finnes naturligtvis blott i, eller nära till de trakter, hvarest båda 

 arterna sammanträffa, nämligen isynnerhet i tall- och björkskogs- 

 regionerna. Dock är en kull fullvuxna ungar träffad ända ned 

 vid Hedemora i Dalarna, hvarigenom man lärt känna att fogeln 

 sätter sig i träd och har ett groft läte som liknar tjäderns (se 

 Levin, Vet. Ak. Öfv. 1847, 201). 



Synonymi. Den äldsta kända underrättelse är av 1788: Tetrao teirix 

 nias, värktas, Mus. Carlss. 65 (då hybriditeten icke tyckes ha varit anad). — 

 1\ tetrix var. ("hybrid av Orre och Ripa"), 'fhimberg, Vet. Ak. Handl. 1808, 



195, tab. 3. — T. hybriäus a Tetrice patre et T. subalpino 9, Nilss. Orn. 

 Sv. I, 303; — T. lagopiäes, Riporre, Nilss. Skancl. Fn. ed. 1; et ed. 3, II, 87. 

 — Collett, Christiania . . Orn. 171. — Honan, Vet, Ak. Öfv. 1844, 80. 



133. Tjäder (Tetrao urogalhis) Pl. XXXII, fig. 1 ef; 2 ?; 

 3 steril ?; — stjerten starkt rundad, mycket längre än halva 

 vingen; armpennorna icke hvita mot roten. 



Äldre hanne: svartaktig, ganska fint och tätt grå- eller 

 svartprickig, med en stor, rent grönglänsande fläck framom brö- 

 stet. — Näbb gulaktigt. De röda, vårtfulla ögonbrynen mindre 

 breda än hos Orren. Hakans fjädrar långa, hängande, svarta. 

 Halsen grå, svartprickig; vingar och skullror bruna, svartprickiga. 

 Stora hvita fläckar på sidorna, bakom benen. Stjertpennorna svarta, 

 med ett par små hvita fläckar bakom midten. Längd 850 m.m. 

 Vinge 380; mellersta stjertp. 320; den yttersta 75 m.m. kortare. 



Hona, brokig av gulbrunt och svart. Översidans fjädrar 

 svarta med 2 å 3 gulbruna tvärband och gulbrun, svartprickig 

 ända; buken gulbrun, svartfläckig, med hvitaktiga fjäderändar; 

 h e 1 a s tv u pen, isynnerhet nedtill, mot bröstet, b r u n gul, 

 föga svartfläckig. Stjert brungul, svartbandad. Längd 600 m.m.; 

 vinge 315; mell. stjertp. 210, sidopennor 10 å 25 m.m. kortare. 



Hos båda könen förekommer en sommardrägt, som består i 

 kortare, smutsigt färgade och något glesstråliga fjädrar på huvud 

 och hals, hvilka äro något mera tecknade eller brokiga av <nil- 

 brunt, än vinterfjädrarne. 



Lingar ne likna till färgen modren, men skilja sig genom 

 gulaktiga streck långsåt skaften på vingfjädrarna och hvitgråaktig 

 underhaka. 



Sterila hönor tyckes proportionsvis oftare förekomma av 

 Tjäder än av Orre. De äro stundom till färgen så lika tupparna, 



