TJÄDER. 



257 



att man blott igenkänner dem på den betydligt mindre storleken. 

 Dock är näbbet mycket mindre och överkäken mörkgrå med blott 

 gulaktig kant. Ofta, men ej alltid, ha vingtäckfjädrarne breda, 

 hvita spetskanter. Vanligen äro stjerttäckfjädrarnes ändar mycket 

 bredare hvita, än på hannen, och stjertpennorna sakna; midtpå 

 de hvita fläckar, som finnas hos honom. Stjertpennornas längd 

 är stundom lika med den vanliga hönans, stundom betydligt större, 

 hvilket icke alltid rättar sig efter den mörkare färgen. På ett 

 ex. är mellersta stjertp. 255 mm.; den yttersta 195. 



Tjädern är både åt norr och söder något vidsträcktare ut- 

 bredd än Orren. Han finnes i Skandinavien så långt mot norr 

 som Tallen bildar skog, ända opp i Finmarken vid 70° lat. Sö- 

 derut finnes han ännu i Pyrenéerna, inåt spanska sidan (enligt 

 Brehm 111., samt Jaubert et La Pomm. K. Zool. 1862, 385). I 

 Alperna är han mera känd, men lärer knappt finnas inåt Italien. 

 Enligt Lindermayer och v. d. Miihle skall han förekomma tämli- 

 gen allmänt i Grekland: uti Akarnanien, t. o. m. Livadien och på 

 Euboea, samt troligtvis även i Anatolien. — I Frankrike och de 

 flesta länder i mellersta Europa lärer Tjädern vara längesedan 

 utrotad, utom på de skogiga bergshöjderna och på enskilta gods, 

 hvarest han blivit skyddad eller åter inplanterad efter att ha va- 

 rit utrotad; såsom i Eritannien. (Om Tjäderns återinförande i 

 Skottland, se Jäg. Förb. Tidskr. 1868, 53). Så är även förhål- 

 landet i Skåne; men i de flesta övriga svenska landskaper, hvar- 

 est större barrskogstrakter finnas, tyckes han förekomma här och 

 där; dock nästan blott i Norrland mera allmänt. 



Utåt Siberien tyckes Tjädern även vara mindre allmän än 

 Orren, ehuru han förekommer ungefär lika vidsträckt, till Stanovoi 

 bergen eller kanhända ännu längre ut. Det uppgives nämligen 

 av flera resande: Steller, Kittlitz, Middendorf, Schrenck, Rådde, 



Svenaha Foglarna. 



att i Amurlandet och utmed Ochotzka havet samt i nordöstra Si- 

 berien och Kamtschatka ersattes han av en betydligt mindre art, 

 som av Middendorf beskrives under namn av Tetrao urogal- 

 loides. Denne skall utmärka sig genom mindre kropp och isyn- 

 nerhet mindre näbb, men längre, starkare rundad, eller graderad 

 stjert: sidopennorna uppgivas vara 4 k 5'Va eng. tum (117 — 162 

 mm.) kortare än de mellersta, men hela längden (näbb — stjert) 

 2 3 A eng. fot (836 mm.). Dessutom finnas större, rent hvita 

 fläckar i spetsen av ving- och stjert-täckfjädrarna, m. m. Der- 

 jemte uppgiver samme förf. att denna mindre art eller varietet 

 även finnes, jämte den vanliga, på bergshöjder i det övriga Sibe- 

 rien och sannolikt i Europa, hvarest en liten tjäderart, T. macu- 

 latus, blivit beskriven af Brehm sen:r (Handb. 1831). Vidare sä- 

 ges att stjertens längd och fläckarnes storlek variera högst be- 

 tydligen, så att vissa exemplar i dessa hänseenden likna den egent- 

 liga T. urogallus, hvilket allt visar, att en del av dessa foglar 

 måste nära likna våra mest tupp-lika sterila hönor, på hvilka 

 Midclendorfs beskrifning och figurer fullkomligt passa i allt, utom 

 stjertens längd (thy värr äro måtten icke väl uppgivna). Härtill 

 kommer att hönan och liggen sägas till både färg och storlek icke 

 märkbart skilja sig från de europeiska. — Det synes mig således 

 högst sannolikt, att ett misstag här egt rum och att sterila hönor 

 blivit ansedda för små tuppar. Då det imellertid skulle vara 

 högst besynnerligt orn alla de nämnda resande i östra Asien en- 

 dast hade fått sterila hönor och ingen hanne, torde man väl tills 

 vidare få antaga att Tjädern där är mindre och har längre stjert. 

 Men mig synes det högst sannolikt, att de anförda variationerna 

 i fläckarna och i stjertens längd, till en stor del härröra från 

 iakttagelser på vestsibiriska exemplar, och att dessa samtligen 

 varit sterila hönor. Detsamma synes mig vara händelsen med 



65 



