260 



HONSFÖGLAR. 



till fostermoderns locktoner, men genast lyda lockningen av en 

 anskaffad höna av deras egen art. 



Synonymi. Urogallus major C. Gessn. Av. 490; — Coq de bois ou Fal- 

 san bruant Belon, sid. 249. — Tetrao urogallus L. S. N. X (Fn. Sv.); — 

 Lath. Ind. II; — Nilsson, Skancl. Fn. ed. 3: II, 45; — Gloger Handb. 515; — « 

 Brehm, 111. Thierl. IV, 335; — De Gland & Gerbe Eur. II, 44. 



HJERPESLÄGTET (Tetrastes Keys. & Bias.). 



Fotlederne fjädrade blott till halva längden, eller något län- 

 gre på sidorna, Stjerten randad, med ett svart band vid ändan. 



Näsborrar och näbbrot, ögonbryn, vingar, tårnas sidokammar 

 m. m. fullkomligt som på föregående slägte (Tetrao), med hvilket 

 Hjerpen vanligen plägat förenas. Likväl torde hans av många 

 författare redan gjorda avskiljande såsom ett eget slägte, vara 

 fullkomligen rättfärdigadt, dels genom de anförda kännetecknen, 

 dels, och isynnerhet genom ett betydligen olika levnadssätt, i det 

 att Hjerpen lever i engifte utan allmän lek före fortplantningen. 

 Dessutom äro båda könen nästan lika till färg och storlek. Rugg- 

 ningen förhåller sig som hos Orhönsen. — Till detta slägte kan, 

 atom Hjerpen, föras en art, T, umbellus, i Nordamerika, som lik- 

 nar Hjerpen och har sådan stjert, med svart band, men av 18 

 pennor, och som är nästan så stor som Orren, med fjädrarna 

 nedpå halsens sidor stora, nedhängande såsom en kappkrage; 

 sannolikt ock ett par andra, senare beskrivna arter. 



134. Hjerpe (Tetrastes bonasia) Pl. XXXIII hg. 4 o^; 

 5 9; — fotstyckena på nedre hälften framtill beklädda av horn- 

 aktiga tvärringar, utan fjädrar; stjerten av 16 pennor, rundad, 

 grå, svartprickig, med ett svart tvärband vid spetsen. 



Hjessans fjädrar långa, bilda en tofs. Stjerten mer än % av 

 vingens längd; de 2 mellersta pennorna utan svart band. Fot- 

 styckena framtill på övre hälften, på sidorna något längre ned, 

 beklädda med tMt hvitaktiga fjädrar, som vanligen äro så långa 

 att de betäcka den nedre, nakna hälften. Kroppen brokig av 

 grått, gulbrunt, svart och hvitt; med svarta tvärband framom fjä- 

 drarnas ändar, som på ryggsidan, framtill, äro gråaktiga; på bak- 

 ryggen alldeles grå, något svartprickiga; på buken hvita, Kropp- 

 sidornas fjädrar rödbruna med svart tvärstreck. Vingtäekfjädrarne 

 ha hvit fläck i ändan och fina hvita skaftstreck. 



Hannen har svart överstrupe, omgifven af ett bredt, rent hvitt 

 band, som fortsattes över pannan. Längd 340 m.m. Vinge 155; 

 stjert 130. 



Honan liknar hannen nästan i allt, utom det att överstrupen 

 icke är svart, utan blek, fläckig, mot näbbet smutshvit; omgiven 

 av ett orent, något fläckigt, hvitt band. Längd 320 m.m.: vinge 

 150; stjert 120. 



Sommar dr ägt en (i Juli, Augusti) sträcker sig, liksom hos de 

 föregående, blott till huvud och hals, som få kortare, orent fär- 

 gade fjädrar, även på strupen, i stället för det svarta och hvita hos 

 hannen. Fjädrarne på fotstyckets övre hälft korta. 



Ungarne i första fjäderdräkten skilja sig från de äldre ge- 

 nom de bredare hvitgulaktiga skaftstrecken på vingfjädrarna; 

 stjerten är mycket kortare, gulgråaktig, något svartspräcklig, utan 

 svart tvärband, o. s. v. 



Hjerpen har ungefär samma utbredning som Orren. Hos oss 

 är han allmän i hela Norrland samt Dalarna och Värmland, men 

 går mot norr blott till polkretsen, eller på ett och annat ställe 

 något längre, såsom utmed Torne elv, till 68° lat. I mellersta 

 Sverige förekommer han mera spridd och i Götaland blott i några 



