HJERPE. 



få trakter norrut, såsom i Dalsland ocli norra hälften av Bohus- 

 län, i Östergötlands norra och södra skogstrakter och i några 

 delar av Kalmar län. I det övriga södra Sverige saknas han; 

 men i mellersta Europa, till och med mellersta Frankrikes ber^s- 

 trakter, Alperna och Karpatherna finnes han i många för honom 

 passande trakter; i Frankrike skall han t. o. m. på flera ställen 

 vara allmän ; men han saknas i hela Britannien med Irland. Om 

 han finnes längre söderut är ovisst. Riksmuseum äger visserli- 

 gen ett ex, som erhölls 1833 i byte av den bekante Ornitholo- 

 gen, Major Feldegg, och som uppgavs vara från Dalmatien, hvilket 

 dock möjligen kan bero på ett misstag. — Utåt hela Siberien 

 skall han vara allmän ända till Ochotzka havet och ned i Mand- 

 schuriet samt i Amurlandet och på ön Sachalien. Mot norr åns 

 han där lika långt som Tios oss, men saknas i Kamtschatka. (Pall.). 

 Tät skog, helst på berg, klippfuli och stenig, utgör Hjerpens 

 huvudsakliga tillhåll. Han finnes lika väl i stor, tät barr- eller 

 lövskog, som i blandad eller mindre skog och i täta snår; men 

 icke, eller sällan i gles skog, och visar sig aldrig eller blott till- 

 fälligtvis utåt slätten. Då han gerna döljer sig och söker skydd 

 både mot vädret och mot fiender, flvttar han om vintern in uti 

 barrskogen och helst bland gran, som ger bästa skyddet; men 

 så länge lövskogen har sina blad i behåll vistas han helst uti 

 den. Hasselskog anses i mellersta Europa utgöra hans käraste 

 tillhåll; men han föredrager den endast i egenskap av tät små- 

 skog, såsom synes derav att han är allmän i Norrland och i Si- 

 berien, hvarest hasselbusken fullkomligt saknas. Liksom Tjädern 

 vistas han om dagen mest på marken, men sätter sig alltid i träd 

 då han blir uppskrämd, och säges även tillbringa natten i träd. 

 På marken trycka de äldre sig icke, såsom fälthönsen, men i träd 

 förstår han att med största skicklighet dölja sig. Här sitter han 



Svenska Fåglarna. 



261 



nästan alltid på större grenar midt i kronan eller lägre ned och 

 gerna nära stammen. Flykten är bullrande och aldrig långvarig, 

 men ganska snabb: vanligtvis flyttar han sig blott till ett annat 

 träd på ett a tvåhundra alnars avstånd. I hembygden qvarbliver 

 han troget under hela året och strövar ej betydligt omkring om 

 vintern. 



Födan består, liksom Orrens, i knoppar, blommor och blad 

 av lövträd och mindre växter samt bär. Ungarne förtära myrägg, 

 insekter, mask jämte blad o. d. Barrträden tyckas knappt lemna 

 denna fogel någon näring. 



Fortplantningen skiljer sig såvida från de föregående arter- 

 nas, att Hjerpen lever i engifte och icke håller allmän lek. Re- 

 dan om vintern, före Jul, skilja Hjerparne sig parvis, hvarefter 

 hanne och hona troget hålla sig tillhopa, och mot våren, i April, 

 Maj, höres hannen ofta spela, eller sjunga i en trädkrona, då ho- 

 nan sitter i ett annat närbeläget träd. Detta spel är blott svagt 

 och består i en något rikare utveckling av det vanliga lätet, lock- 

 tonen, som låter ungefär såsom: ti, ti, tititi-ti eller ti-ti-titi-diri 

 o. s. v. Båda könens läten ha mycken likhet, men urskiljas lätt 

 av dem, som ofta hört dem. Parningen föregår på marken. — 

 Omkring slutet av Maj söker honan sig ett undangömdt ställe 

 och lägger der på marken, utan bale, sina 8 till 12 ägg^ som äro 

 gulaktiga brunprickiga, något större än duvägg. Hon ruvar dem 

 3 veckor, nästan oavbrutet, till nära midsommarstiden, då un- 

 garne kläckas och genast äro färdiga att springa och söka föda. 

 När honan är färdig att värpa lem nar hannen henne och strövar 

 omkring ensam, ända till dess ungarne, i Juli — Augusti äro nära 

 flygfärdiga, då han återkommer och följer med kullen, som håller 

 tillhopa såsom spridd flock till senhösten eller vintern då den åt- 

 skiljer sig parvis. 



66 



