264 



HONSFOGLAR. 



2:dra lika med 4:de eller åtminstone betydligt längre än 5:te: 

 stundom är dock 4:de lika med 5:te. Handpennornas skaft äro 

 vanligen svartaktiga, åtminstone mot spetsen, men stundom hvita, 

 isynnerhet om sommaren. Alla stjertpennornas rot ett kort stycke 

 hvit, med bestämd gräns; något längre hos honan. Näbb svart. 



Hannen är alltid svart framom ögat. Hela längden 360 mm.; 

 stjert 120; vinge omkring 200; tärs 31; näbbets höjd vid roten 

 8 — 9 mm. Vinterdrägten: hela kroppen och de mellersta 

 stjertpennorna hvita; ett bredt svart band från mun vinkeln till, 

 och något bakom ögat. De svarta stjertpennorna med hvit änd- 

 kant. Klorna utvuxna, utplattade, bleka. 



Vårdrägten (fullständig i Juli, Augusti): hela ryggsidan med 

 skullrorna, halsen och bröstets sidor svarta, något litet blek- 

 spräckliga. Överstrupen hvit. Huvudet ovantill med gulaktiga, 

 halsen med hvita tvärfläckar; bakhalsen nedtill och hela strupen 

 svarta med bredare, hvitaktiga tvärband på en del av fjädrarna, 

 som mest sitta fördolda. Eyggens fjädrar ha 2 eller flera smala, 

 vågiga, blekt gulgrå tvärstreck. Vingen hvit med några svart- 

 aktiga täckfjädrar. Buken hvit. Klorna svarta. 



Höst- (eller sommar-)drägten (Septbr): ryggen, nedre delen 

 av strupen och kroppens sidor ha rent grå (n. blågrå), ganska 

 fint och tätt svartprickiga fjädrar. De som först framkomma 

 (i Augusti) äro mot roten svarta. Huvud och hals som i vårdr., 

 dock med tydliga, något bredare, gula och hvita tvärband. Vin- 

 gar och buk hvita. Ving- och stjertpennorna ombytas redan nu. 



Honan är framom ögat blekt färgad eller hvit. Något mindre 

 än a": Längd 340 mm.; stjert 100; vinge något över 180; tärs 30; 

 näbbets höjd 8 mm. — Vinterdrägt som hannens, men utan 

 svart på huvudets sidor. 



Vårdrägt svart, brokig av blekt, brungult och hvitt. Fjädrarne 



svarta: på huvud och hals med en gulaktig fläck i ändan; över- 

 strupen och huvudets sidor gulhvita med små, tätt stående svarta 

 fläckar. Ryggens fjädrar, och en del vingtäckfjädrar, ha smala, 

 men tämligen räta, gulaktiga tvärband och smal hvit ändkant. 

 På stjertens täckfjädrar, nederstrupen och bröstets sidor äro de 

 gulaktiga banden bredare och rätare. Buken hvit, med inblan- 

 dade svart- och gulbandade fjädrar. De nya klorna mörkgrå. 



Honans höstdrägt av blågrå, fint vattrade fjädrar på kroppen, 

 alldeles som hannens. Huvud och hals som i vådrägten, men, 

 liksom hos cf\ med större bleka tvärband. 



U n g e n i första fjäderdrägten har någon likhet med modren, 

 men är mörkare, Han är även mörkare än följande arts ungar, 

 nästan utan hvit fläck i fjäderspetsarna på ryggen; med mycket 

 finare, mera tvärsgående brungula streck och punkter, hvilket 

 isynnerhet är märkligt på stjerten. Nederstrupens svarta tvär- 

 band äro nästan bredare än de ljusa, brungrå. De grå, finpric- 

 kiga hösffjädrarne börja visa sig tidigt, i Augusti, då ungen är 

 blott halvvuxen. 



Denne fogel är en av dem som blott trives i de aldra kalla- 

 ste, för de flesta andra levande varelser otrevligaste trakter av 

 jorden, bland ständig snö och is. Han finnes i Skandinavien på 

 hela fjäldhöjden i Norrige och något inåt Sverige, men blott på 

 dess högsta del, ovanför all skog. Där bebor han de vidsträckta, 

 kala, av lavar och krypväxter fattigt betäckta bergfälten — fjäl- 

 den, och uppehåller sig helst på de berglika, genom vittring upp- 

 komna stenhögar (»stenören» Barth) som där finnas överallt. Här 

 träffas han vanligen springande omkring eller ofta liggande ut- 

 sträckt på marken bland stenar eller på en snödriva, Under vin- 

 tern och fortplantningstiden bebor han dock vanligen denna re- 

 gions något lägre del, närmare intill och bland dvärgbjörken eller 



