RIPESLÄGTET. 



Vårdrägt rödbrun; huvud och hals ovantill tätt svartfläckiga- 

 strupen nästan fullkomligt utan fläckar; nedtill och frambröstet 

 med helt små, mörkgrå fläckar; kroppssidorna och buken med 

 svarta tvärband och hvita spetskanter. (Buken tyckes alltid vara 

 blandad med hvitt). Ryggen samt ving- och stjert-täckfjädrarne 

 svarta med tina vågiga rödbruna tvärstreck och smal hvit spets- 

 kant. Fötternes fjädrar hvita (ombytas nu); de nya klorna (Juli, 

 Aug.) brungrå. 



Höstdrägt (Sept.— Dec.) nära lik vårdrägten, men består av 

 andra fjädrar, som äro något litet blekare rödbruna och snart bli 

 blandade med hvita. På strupen ha de nya fjädrarne en smal, 

 brungrå ändkant; på ryggen och stjerttäckarna äro de tätare och 

 finare vattrade eller prickiga av rödbrunt, med mindre tydliga 

 tvärlinier. Stjert och vingpennor ombytas nu. Fötternes fjädrar 

 bli yvigare. 



Honan något mindre: 370 mm.; stjert 120; vinge 187; tärs 

 35. — Vi nter dr ägt fullkomligen lik hannens. 



Vårdrägten (färdig vid midsommar) brokig och tvärfläckig av 

 svart, gulaktigt och hvitt; på hvarje del fullkomligt lika med den 

 hos föreg. arts hona, så att dessa båda foglar knappt kunna ef- 

 ter färgen åtskiljas och att samma beskrivning passar för båda, 

 På Dalripan äro blott de gulaktiga fläckarna och de hvita änd- 

 kanterna något bredare. Hos båda varierar färgen något litet: 

 blekare eller starkare. 



Honans höstdrägt är märkligare än hittills tyckes ha varit 

 iakttaget. Efter att under fortplantningstiden ha burit en drägt 

 som liknar ungarnes och antyder en vida lägre hudutbildning än 

 hannens, får honan nu, på hösten, en drägt som liknar hannar- 

 nes höstdrägt och som således är föga olik deras vårdrägt. Hon 

 får då rödbruna fjädrar, som på huvud och hals, ända ned till 



267 



bröstet, likna de äldre hannarnes; men på ryggsidan ha de, lik- 

 som pä de under året födda av båda könen, en något grövre, 

 icke finprickig teckning samt, isynnerhet utåt vingarne och bakåt, 

 samt över stjerten, gulaktiga, tämligen tydliga tvärstreck. Nedre 

 strupens fjädrar äro rödbruna med små, till en del tvärstående, 

 svarta fläckar. Även föregående arts hona har en höstdrägt som 

 liknar hannens, men som icke liknar hans vårdrägt. 



Ungens första fjäderdrägt liknar tämligen honans vårdrägt: 

 ryggsidan svartaktig med mera långsgående gulaktiga fläckar och 

 liten hvit spetsfläck på hvarje fjäder; undersidan gulaktig med 

 svarta tvärband, som äro något smalare än de gulaktiga. De 

 först utskjutande vingpennorna äro gråbruna med gulaktiga fläc- 

 kar på yttre fanet; men redan då ungen är halvvuxen får han 

 hvita pennor. Senare på hösten är ungen fullvuxen och får en 

 höstdrägt som fullkomligt liknar modrens. 



Dalripan finnes i Skandinavien från ishavets kust i Finmar- 

 ken, nedåt, på hela höjd- och fjäldsträckningen ända ned i Da- 

 larna (ungefär till Siljan) och i Norra delen av Värmland samt i 

 Norrige, på och omkring fjälden än längre ned. Att hon någon- 

 gång är träffad längre söderut i svenska låglandet, är blott till- 

 fälligt. Hennes vistande högt opp över dvärgbjörksregionen, är 

 även blott kortare, på sommarbesök. Inåt Sverige förekommer 

 hon allmän i hela det egentliga Lappland, inom björkskogsregio- 

 nen, samt på höjder, belägna inom barrskogsregionerna, t ex. i 

 Lycksele, Asele, Ångermanland etc, liksom i Dalarna och Värm- 

 land; men knappt lärer hon väl någonsin träifas ända ned till 

 Östersjön. Detta är anmärkningsvärdt då samme fogel i Finland 

 och Ryssland tyckes gå betydligt längre mot söder i låglandet, 

 och då han är allmän söder om ånska viken, hvarest inga be- 

 tydliga höjder finnas, i Estland och Lifland, t. o. m. i Curland, 



