KAMHÖNSSLÄGTET. 



275 



nan synes ha utövat någon märklig förändring i fogelns sinnesfunctioner och 

 övriga egenskaper (Hagenbach, Mull. Arch. 1839, 311). — Men av många 

 vaneteter förekomma ofta inivider som tydligt påminna om vildhönsens form och 

 färg. De som förr vanligast förekommo hos oss och i många andra länder äro 

 av ungefär samma storlek och form mecl dem, och bland dem som äro uppfödda 

 på landet, samt i någorlunda frihet, förekomma nästan överallt individer, som 

 så nära likna vildhönsen, att man ofta ej har lätt för att finna tydliga olikheter. 

 Hos oss har man dock efter 1830- till 40-talen allmännare infört sydländska 

 hönsracer och i synnerhet ett par indiska som äro stora och uppdragna för ägg- 

 production samt derigenom degenererade: både mindre vackra och mindre livliga 

 än de förr vanliga. De lägga något flera ligg, som äro betydligt större, med 

 ganska tunna och bräckliga, gulaktiga skal och en något fadd smak. 



Genom urval av individer till fortplantningen, ymnig föda m. m. har hön- 

 sens fruktsamhet i tama tillståndet i allmänhet blivit i hög grad förökad. En 

 tupp är vanligen tillräcklig för 20 å 25 hönor. En höna säges i sydligare 

 länder värpa omkring 20 ägg i en kull; men här i norden betydligt mindre: 

 i Skåne vanligen blott 12 å 13 och en höna anses där icke kunna ligga på 

 flera än 15. Om en del av äggen efterhand borttagas, så att antalet icke blir 

 fullt, kan hon, även i Skåne, värpa ända till 80 a 90 stycken på en sommar, 

 och de av vissa racer, ända till 100. Vanligen värper hon 2 dagar å rad och 

 hvilar den 3:dje, hvilket dock varierar. — Äldre hönor pläga vanligen, även i 

 södra Sverige börja värpa omkring medlet av April; men de unga, som äro 

 födda tidigt, såsom i Maj, lära ofta, då de hållas i en något uppvärmd lokal, 

 bölja att värpa midt i vintern, t. o. m. vid jul eller nyårstiden. För att väipa 

 12 a 20 ägg åtgå 3 till 4 veckor, och när hönan tycker antalet vara fullt ytt- 

 rar sig hos henne ett starkt och tydligt begär att ligga på dem, hvilket hon 

 uttrycker med ett eget kacklande läte, då hon bör få följa sin naturdrift. Med 

 ruvningen blir hon nu oavbrutet sysselsatt i 3 veckor (21 dygn), då ungarne 

 kläckas inom ett par timmars tid. Desse följa sedan modren omkring 5 a 6 

 veckor, så att hönan är härav upptagen omkring 3 månader, eller från Mars 

 till midsommarstiden. — Det är ganska vanligt, även hos oss, att hönsen åter 

 börja värpa v. p. 3 veckors tid sedan cle blivit fria från ungarna, och att de 

 fortsätta dermed tills ruggningen börjar, på hösten. Det är t. o. m. vanligt 

 att de utligga en ny kull, om de få behålla äggen; men sent födda kycklingar 

 uthärda ej gerna över vintern. För att få friska och starka kycklingar i andra 

 kullen bör man låta den första kläckas tidigt och sedan taga ungarna från mo- 

 dren vid en månads ålder. Utomlands skall det vara brukligt att taga dem 

 från henne redan vid 2 a 3 veckors ålder och lemna dem åt en annan höna 

 eller åt en Kapun (castrerad tupp) som lätt skall kunna lära sig att uppfostra 

 kycklingar. För denna dubbla fortplantning behöver dock hönan riklig föda av 



säd, och dessutom tillgång på djurisk (qvävehaltig) föda, såsom daggmask, in- 

 sektlarver o. d. eller något litet köttavskräde. — Driften att lägga ägg är hos 

 hönsen så stark att de värpa lika bra, fastän ingen tupp finnes i grannskapet; 

 men av dessa ägg bli naturligtvis icke ungar. Det skall t. o. m.°inträffa, att 

 unga höns, uti eldaclt rum, börja värpa i slutet av November, efter ruggningen, 

 och få ungarna kläckta vid jultiden. — Under hela ruvningen håller hönan en 

 jämn värme av omkring 40° C; den kan dock mot slutet utan skada sjunka ned 

 till v. p. 36° eller än längre. I Egypten har man sedan uråldriga tider inrättat 

 kläckugnar uti hvilka hundrade- eller tusendetals ägg inläggas i torr sand och 

 hållas vid en någorlunda jämn värma av nämnda gradtal, samt kläckas lika 

 reguliärt som av höns. 



Då kycklingen kommit ur äggskalet kan han genast springa, och ving- 

 pennorna börja utskjuta efter 2 a 3 dygns förlopp. Vid knappt ett par veckors 

 ålder börjar han försöka att bruka vingarna, men han är dock ej fullt fjädrad 

 förr än vid 4 veckors ålder, då ungtupparne redan börja slåss och försöka att 

 gala. Ruggningen säges börja med stjertpennornas växling efter 5:te veckan, 

 hvarefter följer ombytet av vingpennorna, hvarmed de lära vara färdiga vid om- 

 kring 12 veckors ålder, då ruggningen av kroppsfjädrarna börjar. Denna skall 

 sedan fortfara länge, ända till flera månader. Detta förlopp torde dock betyd- 

 ligen förändras efter olika årstid, värma, föda m. m, Fullkomligt utvuxna och 

 färdiga lära kycklingarne icke bli förr än vid ungefär ett års ålder. Även de 

 äldres ruggning går långsamt. Den börjar om hösten, i September, och fortfar 

 till i början av November, dock olika; hvilken tid är den enda på året, då tup- 

 parne fullkomligen upphöra att gala och ingen fortplantning är möjlig. Tuppen 

 ruggar något senare än hönan, men hos oss tyckes man ingenstädes ha förmärkt 

 ett utbyte av hans långa, vackra halsfjädrar mot korta, gråa, såsom uppgives 

 om den vilda. (För kännedom om anförda, nuvarande förhållanden, i södra 

 Sverige, står jag i förbindelse hos Professor F. Wahlgren i Lund, som benäget 

 lemnat sådana från flera håll i Skåne). 



Stundom inträffar det att en höna, yngre eller äldre, börjar gala och an- 

 taga en större eller mindre likhet med tuppen: hon har förlorat förmågan att 

 värpa, eller blivit steril, såsom förut är omtaladt, sid. 245. Denna förändring 

 synes vara allmännare på vissa orter, t. ex. hos oss i Bohuslän, hvarest man 

 givit ett eget namn, Turr, åt hönor, och derefter åt andra djurarters honor 

 som undergått en sådan förändring. (Jämf. härom Vet.-Akad:s Översigt 1845, 

 sid. 130—31). 



Synonymi. Genus Gallina L. 1735, — corr. Gallus L. S. N. 1740; — 

 Briss. 1760; — El. Prodr. 1811. 



Gallas gallinaceus L. 1748 (ex Gessn., Aldrov., Willoughb. , Raio etc): — 

 Keys. et Bias. N:o 279. 



