280 



HONSFOGLAR. 



sticus); — Jerdon Ind. III, 506; — Blyth, Ibis 1867, 152; — Brehrn 111. 

 Thierl. IV, 472. 



2:o. Pavo nigripennis Sekter Z. Proc. 1860, 221, et 1863, 123; — Blyth 

 et Brehrn 11 nuper oifti — Pavo cristatus primus [ferus] Temm. Gäll. III, Index, 

 650; — ■ Nilsson 1. c. 



3:o. Pavo muticus L. XII (ex P. japonensi Aldr. Jonst. e. figg. o^ 9 malis, 

 ubi calcaria omissa; unde nomen "muticus", rejiciendum); — Lath sp. 2 (c. cit. 

 Buff, "Spicifére"); — Temm. Gäll. III, 632; — Sclater Z. Pr. 1863, 123 (pa- 

 tria) et Blyth (sub P. erist.) Ibis 1867, 151; — P. javanicus Horsf.;— P. spi- 

 ciferus Shaw. Nat. Misc. 641; — Vieill. Gal. 202; — P. muticus vel spicifer, 

 Brehrn. 111. Thierl. IV, 472. 



8. KALKONSLÄGTET; Gallopavo Gessn. Briss. 



(Meleagris Linn. *). 



Huvud och en stor del av halsen nakna, med svampigt knölig och skrynk- 

 lig hud, blott betäckt med glesa, korta borst. Ett långt, smalt slöre på näbb- 

 roten, bakom näsborrarna. 



Vingen kort, kullrig, rundad. Stjerten starkt rundad, av 18 pennor; kan 

 uppresas och utbredas som ett hjul. Kroppsfjädrarne i ändan breda, tvära. 

 Sporrarne oftast små. — Tre arter äro kända från Nordamerika med Mexico. 

 Hos 2 av dessa ha de fullvuxne hannarne näst framom bröstet en stor tofs av 

 grova hår, såsom häst-tagel, fästad på en liten knöl, som även finnes hos ho- 

 nan. Desse äro de störste bland Hönsfoglarna. 



Tama kalkonen (Gallopavo domesticus), 45; Pl. XXIV fig. 4; — 

 Stjerten ej fullt Vs av vingens längd, med tumsbred hvit ända, och därnäst ett 

 bredt svart band. Hannen har tofs framom bröstet**). 



Den hemtamde Kalkonen härstammar från Mexico, hvarest han, före Euro- 

 péernas ankomst dit, fans tam hos infödingarna, och därifrån eller från Vestindien 



blev han före 1524 förd till Europa. En spansk författare, Fernando de Oviedo, 

 som vistades i Mexico 1521 (alltså näst efter landets upptäckt och erövring 

 genom Corfcez, 1519—21) berättar i sin Historia över Vestindien (Sevilla 1535; 

 Salamanca 1547), att »i Nya Spanien [d. ä. Mexico] fanns en sort stora och 

 välsmakliga Påfoglar, hvarav många blivit förda till öarna och till Castiglia del 

 Oro [nuv. Venezuela och Carthagena] hvarest de uppföddes i de kristnes hus.» 

 Han lemnar derefter en beskrivning av dem, hvari man tydligen igenkänner 

 tama kalkonen. — Av Gyilius (i hans upplaga av iElianus, 1533, Lib. 14 Cap. 

 32) omtalas och beskrives kalkonen såsom kommen från »Nya verlden»; likaså 

 av flera andra författare från den tiden. — Strax efter kalkonens upptäckt i 

 Mexico, har han blivit överförd till Spanien, och derifrån, redan år 1524, till 

 England (enl. Lath. G. Syn.) samt kort derefter till Frankrike. Han kallades 

 då allmänt Indisk tupp, Coq d'inde, Indicher Hahn o. s. v. emedan Amerika då 

 oftast benämndes Indien, och han fortplantade och förökade sig samt kringsprid- 

 des med en så förvånande hastighet, att han redan före 1550-talet allmänt tyc- 

 kes ha varit ansedd såsom en vanlig och i södra Europa, sedan forntiden bekant 

 husfogel. Till och med några av den tidens förnämsta Ornithologer, hyste 

 denna mening, t. ex. Bélon i Frankrike ocli Aldrovand i Italien hvilka båda 

 sökte bevisa att Kalkonen var den fogel från Afrika, som i forntiden kallades 

 Meleagris, hvilken dock är vår Perlhöna (Numida meleagris L.). I Tyskland, 

 och norrut, har han dock länge varit åtminstone sälls3mt. Conrad Gessner i 

 Ziirich, som var samtidig med de nyssnämnda, skilde honom väl från de gam- 

 les Meleagris och kallade honom först Gallopavo, samt uppgav, efter ett par 

 äldre författare, att han var kommen från Amerika; men den anförda oriktiga 

 tron fortplantades dock från Bélon och Adrovand till sednare författare, t. o. m. 

 Eai (död 1707), som tyckes ha trott att fogeln vore förvildad i Nordamerika. 

 Detta föranledde sannolikt Linné att (i S. N. ed. 2, 1740) ge honom det orik- 

 tiga namnet Meleagris, hvilket Linné sedan bibehöll, ehuru han redan 1746 (i 

 Fn. Sv.) kände att fogeln var från Nordamerika. Enligt en gammal berättelse, 

 hvars ursprung jag icke känner och hvars trovärdighet synes tvivelaktig, skulle 

 kalkonen först ha blivit förd till Kalikut i södra Indien och därifrån till Europa, 



) Det som anfores i början av texten till Tama Kalkonen, samt i Synonymien och under Perlhönan, visar att det av Linné givna namnet, Meleagris, är nog oriktigt 



or att böra Imr förkastas såsom frän gamla tider tillhörigt den afrikanska, fordom liksom sedan, väl bekanta Perlhönan. Således, ehuru detta namn nu är, oeh We varit 



brukligt for kalkonen, har jag likväl här vägat att utbyta det mot ett annat, Gallopavo, som ensamt tillhör honom och som hade tillhört honom två århundraden förr än 



han nck det nya oriktiga namnet. Oken har längesedan .gjort, icke blott denna rättelse, utan även användt slägtnamnet Meleagris för Perlhönsen, hvilket sednare dock 



icke synes vara behofligt och lätt kan leda till förvillelse och oreda. (Jfr i Synonymien till Gallopavo och till Numida). 



Wv 2å Vl M 0m r al p ^ bl0t T ^ tani i |f lkonsort so ™ f ; llnes hos oss oc » s °™ tyckes vara densamma hvilken allmänt förekommer i större delen av Europa. Men genom 

 rZJ f >L M» /* l < T -fi Jag I1U ' f ^ avhandli S snart måste tr ^H underrättelsen att i England finnas 2:ne sorter tama kalkoner: en som kallas 



liiley of the Midland counUes hvilken synes vara densamme som vår, samt en annan som kallas Norfolk Turlcey. hvilken av Grav anses vara av en skild art och här- 

 stamma frän den nordamerikanska Gäll. sylvestns. Denna sednare tama sorten är mig alldeles obekant C S 



