286 



HONSFOGLAR. 



Hos oss finnas Rapphönsen regaliert t. o. m. på Uplands- 

 slätten och möjligtvis ända till Gefle, eller i låglandet något över 

 60° lat. Men tidtals draga de sig något nordligare efter den till- 

 tagande odlingen och kunna t. o. m. under gynsamma år betyd- 

 ligare föröka sig där tills några svårare vintrar förstöra dem. 

 De ha visat sig talrika i Helsingland och södra delen av Da- 

 larna (Jäg. Fb. Tidskr. 1863, 118); men det synes oss ovisst om de 

 utan biträde av menniskan kunna där bibehålla sig. Någon gång 

 ha små flockar visat sig i södra delen av Herjedalen, såsom i 

 Svegs s:n (62°), hvarifrån Riksmuseum erhållit 2:ne exemplar (ef), 

 tagna i Febr. 1831 och Dec. 1833, jämte uppgiften att de varit 

 alldeles obekanta för invånarna, som dock allmänt äro jägare. 

 Även i övre Medelpad, till och med i Norrbotten ha förirrade exem- 

 plar visat sig (Jäg. Fb. Tidskr. 1868, 190). — I Norrige tyckas Rapp- 

 hönsen, enligt Collett, förekomma periodiskt genom invandringar 

 från Bohuslän, då de likväl i Christianiatrakten (60° lat.) och 

 hela sydvestra Norrige kunna föröka sig rätt ansenligen och hålla 

 sig många år, till dess de oförmodadt försvinna och visa sig på 

 långt avlägsna orter, såsom norr om Dovrefjäld, i Trondhjems- 

 trakten (63°), hvarest de väl kunna lägga 'ågg^ men sannolikt 

 icke länge hålla sig. Collett omtalar (L c.) sådana invandringar 

 åren 1744—6 och 1811 (samt 1864?), sedan de förut varit någon 

 tid försvunne från orten. — Även i Finland förekomma Rapp- 

 hönsen allmännare i södra delen (60 — 61°) och visa sig blott 

 ganska sällan vid Kuopio (63°) och Kajana (64°) utan att där 

 förökas. — I hela mellersta Europa äro dessa foglar allmänna 

 från Britannien, t. o. m. Ryssland; men i det egentliga södra 

 Europa förekomma de blott sällan eller spridda på vissa trakter, 

 "såsom i södra Frankrike, norra Spanien (Lilford, Ibis 1866, 383), 

 norra Italien samt i Grekland ända ned i Thessalien, till grän- 



sen af Hellas. — Österut finnas de i mellersta Asien till trakten 

 omkring Jenisei och Altai, samt vidare i Dauurien, öster om 

 sjön Bajkal, hvarest de dock äro något litet förändrade till utse- 

 endet: de äro något mindre; ansiktets gula färg är blekare och 

 hos hannen utsträckt längre nedåt strupen, ofta ända till bröst- 

 fläcken, som är renare svartaktig (utan rödbrunt: Rådde). —Dess- 

 utom ser man en tydlig olikhet mellan sydeuropeiska, tyska och 

 nordiska exemplar. Färgerna äro hos de sydliga vida intensivare 

 och det röda mera utbredt; de nordliga ha blekare och mindre 

 rödaktiga färger. 



Man har uppgivit att Rapphönsen icke äro ursprungliga i 

 Sverige, utan att de först vore hit införda på 1500-talet (i början 

 derav enl. Nilsson). Då jag icke finner grunden för denna upp- 

 gift anförd, så är den mig obekant, såvida den icke kan vara ett 

 brev från Johan III (av 1579; se "Fornskrifter" af Styffe, i Vet. 

 Ak:s Ofv. 1849, 101), deruti 8 st. Rapphöns sägas vara erhållna 

 från Tyskland till Kalmar, men 100 st. vidare anbefallas till in- 

 förskrivning. Imellertid synes det mig ej sannolikt att Rapp- 

 hönsen skulle vara så nya här i landet. De tyckas vara alltför 

 allmänt utspridda och ha tydligen här sin naturliga norra gräns, 

 i överensstämmelse med förhållandet i Finland och Ryssland. 

 Dessutom tyckes invandringen hit i alla tider ha varit lätt och 

 öppen för dem: över Danmark, ifall man icke vill antaga det 

 högst sannolika, fordna sammanhanget av Skåne med Tyskland. 

 Det synes oss altså troligt att de funnits i Danmark och Skåne 

 sedan äldsta tider, och att de därifrån spridt sig uppåt Sverige 

 redan före den historiska tiden, liksom nu i Norrige; men med 

 den skilnad att de i Sverige snart kommit till orter, som voro 

 för clem ganska väl passande och hvarest de således för alltid 

 qvarstannat, såsom Vester- och Östergötland, Södermanland, Up- 





