RAPPHÖNA. 



land m. m. Det synes ock troligt att de i senare tider förökat 

 sig betydligen mera än förr i dessa landskap, liksom i Småland 

 m. fl. st; hvilket dock icke behöver antyda deras inflyttning kort 

 förut, utan möjligtvis blott kan vara en följd af jordens tillta- 

 gande odling både på slätten och i risbygden. Det är altså 

 möjligt att de ännu på 1500-talet kunnat vara vida mindre talrika 

 än nu i de gamla svenska landskapen, så att man mindre känt 

 till dem och mindre förstått att fånga dem, samt att man först 

 vid den tiden från utlandet lärt värdera dem för de förnämes 



287 



bord, eller icke vetat, att de som funnos här voro av samma 

 sort som de hvilka utomlands värderades. Det torde förhålla sig 

 med Rapphönsen i Sverige liksom med Kräftorna, hvilka (i nyss 

 anförda "Fornskrifter") uppgivas vara till Danmark införda af 

 Peder Oxe, mot slutet av 1500talet. Även hos oss utgav Johan 

 III, en befallning, år 1574, om Kräftors införande från Tyskland, 

 ehuru de säkert på den tiden voro lika allmänna som nu i Sve- 

 riges såväl som Danmarks åar och sjöar. Att de få år senare 

 voro allmänna vid Upsala och i Södermanland (Rekarne), upp- 

 lyses uti nyssnämnda "fornskrifter". — Vi hoppas att genom den 

 öppna framställningen af våra tvivel på den förra uppgiftens rik- 

 tighet, kunna bidraga att framkalla nya bevis för eller emot den- 

 samma. Att ben av Rapphöns ännu icke blivit funna i Dan- 

 marks "Kjokkenmoddinger", bevisar ingenting. Ben af Orre och 

 Hjerpe tyckas icke heller vara funna elär. — Likaledes tro vi 

 icke att den nyss anförda, äldsta antecknade invandringen i Nor- 

 rige verkeligen varit den första. Sannolikt ha många sådane 

 föregått, ehuru de icke blivit antecknade, då blott få tillfällen 

 fordomclags gåfvos för dylika anteckningar. — Möjligtvis föregå 

 tidtals ut och invandringar i de svenska landskapen, ungefär 

 såsom i Norrige, ehuru det i större delen av Rapphönsens egent- 



liga område mindre märkes, då desse foglar där äro mera all- 

 mänt och jämnt utbredde; men man känner dock överallt att 

 deras mängd är ganska ombytlig, och även i Tyskland omtalas 

 deras förflyttningar i större skala mellan olika trakter på obe- 

 stämda tider. 



Rapphönan tillhör de fruktbara slätterna och vistas gerna 

 bland högre gräs eller andra växter som lemna skydd, såsom i 

 sädesfält, potatesåkrar o. s. v. Allrabäst trives hon dock bland 

 buskväxter; men hon undviker större och tät skog. I träd sätter 

 hon sig aldrig, eller blott undantagsvis; hon vistas ständigt på 

 marken springande omkring familjevis, nämligen ett par gamla 

 med sina ungar, hvilka under höst och vinter hålla sig tillhopa 

 i en liten tätt sluten flock. Mest äro de i rörelse morgon och 

 afton, då de söka föda, men ligga miclt på dagen gerna stilla. 

 De sova ock sittande tätt tillhopa på marken. Flykten är i bör- 

 jan bullrande och tung, men längre fortsatt blir den både lätt 

 och tyst. Vanligen är den blott helt kort, då hela flocken plägar 

 följas åt, så vida den ej genom förföljelse blir tvungen att sprida 

 sig för en stund, till dess den av familjefadern åter samman- 

 kallas. Under flykten igenkännas de lätt från andra hönsarter 

 hos oss på den utbredda stjertens röda färg. På senhösten och 

 vintern draga de stundom något längre omkring och flera familjer 

 kunna då någongång förena sig till en större flock; men de åter- 

 komma och hålla sig vanligtvis ej blott vid hembygden i all- 

 mänhet, utan nästan vid födelsestället, eller det fält hvarest de 

 äro födda. De torde allenast till en del övergiva hembygden vid 

 de tidtals påkommande utflyttningarna, som sannolikt inträffa då de 

 förökat sig starkt i en trakt, hvilket även tyckes vara händelsen 

 med andra djurarter, som äro kände för att utvandra, såsom Fjäld- 

 möss, Sidensvans, Nötkråka, ävensom Flogmyror, Libellulse m. fl. 



