290 



HONSFOGLAR. 



11. VAKTELSLÄGTET (Coturnix). 

 Vingen mindre kullrig, spetsad, med första eller andra pen- 

 nan längst. Stjerten liten, mjuk, bestående av blott 12 pennor och 

 nästan dold av gumpfjädrarna. Sporrar saknas. Allt övrigt så- 

 som hos Rapphönsen; men arterna äro betydligt mindre. De 

 finnas blott i gamla continenten och Australien. 



138. Vakteln (Coturnix communis) pl. XXXI, fig. 4; — 

 hela översidan brungrå med hvitaktiga skaftstreck och svarta 

 fläckar; ett smalt hvitaktigt streck långs åt huvudet samt ett 

 bredare sådant över hvardera ögat; alla långt bakåt utdragna. 



Denne, den minste av våra hönsarter, liknar nära en halv- 

 färdig Rapphönsunge, men skiljes lätt derifrån genom stjerten, 

 som icke är röd. Hela längden är v. p. 7 tum; vingen 102 mm.; 

 tärs. 25. Hanne och hona lika stora. De bleka skaftstrecken 

 äro på största delen av kroppen bredare och innefattade av en 

 fin svart gräns; de på vingarna smala. Mellan skaftstrecken har 

 hvarje fjäder svarta fläckar och 2:ne fina, ljusa tvärstreck. Bu- 

 ken hvitaktigt gulgrå. Vingpennor mörkgrå, i yttre fanet blek- 

 fläckiga; den andra är vanligen något längre än 1 och 3. Stjert- 

 pennor helt smala och små, svartgrå med bleka spetsar och 

 tvärstreck. Iris gul; näbb brunt; fötter bleka. 



Hannen har överst på strupen en svartbrun, nedåt bredare 

 fläck, som är omgiven av gråhvitt och har ett svartaktigt streck, 

 utgående nederst från hvardera sidan, mot örat. Nedre delen av 

 strupen plägar vara mer eller mindre rödbrunaktig med hvita 

 skaftstreck; men strupens teckning varierar något. — Honan 

 har strupen överst hvitaktig; nedtill gulgrå, småfläckig av svart. 

 — Sydländska exemplar, ävensom de äldre nordiska, få livligare 

 och isynnerhet mera rödbruna färger. 



Vakteln finnes såsom sommarfogel i större delen av Europa, 

 åtminstone tidtals till nära 60° lat., samt ända ut på Irland och 

 i Medelhafslänclerna. Även i Algieriet lärer han i mindre antal 

 fortplanta sig; men i Egypten och övriga delar av norra Afrika 

 tyckes han blott vara vintergäst. Utåt hela mellersta Asien fin- 

 nes han ända till Chinesiska och Japanska sjön, samt i norra 

 China och Japan; men såsom det vill synas, uti en något litet 

 sydligare zon än i Europa, och han häckar ännu i norra delen 

 av Indien (Ajmeer, Bandelkund; Jerdon). Allmännast skall han 

 vara i Polen, Sydryssland och vissa trakter av mellersta Asien; 

 eller överhuvud vid 50° lat. och något söder derifrån. Längre 

 mot norr finnes han mera sparsamt utspridd och i Skandinavien 

 måste han betraktas såsom en sällsynt fogel, hvilken dock tid- 

 tals infinner sig på ett och annat ställe i de fruktbarare sädes- 

 bygderna från Skåne till och med Södermanland, Upland och 

 Nerike samt sydvestra Norrige, närmast Sverige; fortplantar sig 

 och förökas stundom tämligen starkt på flera av dessa ställen, 

 för att efter flera eller färre års förlopp åter bli sällsynt eller 

 försvinna. Under och före 1820 och 30 talen hörde man honom 

 aldrig omtalas hos oss och jag sjelv, som vid nämnda tid mycket 

 strövade omkring i Skåne hade aldrig tillfälle att där höra hans 

 lätt igenkänneliga läte eller att höra honom omtalas såsom känd 

 av jägare. Det kan förtjena här anföras, att då Tegnér år 1822 

 i ett mindre skaldestycke hade skrivit strophen: "Vakteln slår 

 på lummig strand" så förstod man i allmänhet, i Lund och i hela 

 landet, icke hvad dermed menades. Men då detta såsom alla 

 Tegnérs stycken omfattades med stort interesse och det obegrip- 

 liga stället ofta omtalades, så blev i en tidning infördt, att med 

 Vaktel här menades sångtrast, utan att någon rättelse derpå syn- 

 tes. Sedan har Vakteln visat sig uti de nyss anförda landska- 



