295 



Femte Ordningen. 



VADARE (Grallse Linn.) 



Desse foglar igenkännas i allmänhet lätt på sina långa fötter 

 med nedre ändan av skenbenet (tibia) naken- 



Alla vadare ha, liksom hönsen, ganska litet huvud, men 

 näbbet är ganska olika, hos de flesta långt, hos andra kort, så- 

 som närmare synes under slägtenas beskrivning. Halsen är lång 

 och synes vanligtvis smal, då den ej är beklädd med långa fjä- 

 drar, såsom hos Rördrommen och många bland de mindre arterna, 

 eller bäres starkt böjd, såsom hos dessa. Dess längd beror dels 

 på halsvertebrernas antal, men ännu mera på deras form, då de 

 hos de mest långhalsade äro ganska långsträckta. Halskotornas 

 antal är hos Vadarna 13 till 17, nämligen hos Tranan och Häg- 

 rarna 17; dernäst, hos de Storkartade, 15. — Det kan vara skäl 

 att här anföra, att då halskotorna hos alla Däggdjur äro bestämdt 

 7, så variera de betydligen till antalet hos Foglarna, som ha 

 minst 11 (hos Ugglor och Alcedines); högst 23 eller 24 (hos Sva- 

 nerna). Vanligaste antalet är 12 (hos de flesta arter av första 

 och andra ordningarna: Tättingar och Spitar, med Duvorna). 

 Hos Dagrovfoglarna 13, men hos Gamarna 1 a 2 flera; hos Hön- 

 sen äro de 13; hos Vadare och Vattenfoglar 13 eller flera. Det 

 synes härav att största antalet finnes hos de lägre bildade fog- 



lama. — Ännu större olikheter förekomma hos Reptilierna, clå 

 Sköldpaddorna ha 6 a 8 halskotor, Krokodilerna 1, övriga Ödlor 

 6 — 3, ehuru svåra att bestämma, då de vanligen äro försedda med 

 mer eller mindre utbildade revbens-rudiment, liksom de nedre 

 hos foglarna. Hos Grodor, Ormar m. fl. kunna, liksom hos 

 Fiskarna, ofta knappt flera sägas finnas, skilda från ryggkotorna, 

 än en enda, som bär huvudet. 



Sjelfva bålen är väl stundom hos Vadarne rätt tjock till följe 

 av de stora bröstmusklerna och den höga bröstbenskammen, men den 

 är alltid från sidorna hoptryckt, hvilket dock icke hindrar dessa 

 foglar från att simma; ty de flesta kunna detta, åtminstone till 

 någon grad, dock Hägrarne sannolikt minst? Simsnäpporna och 

 en del av Sumphönsen vistas i vattnet och simma såsom Änder. 

 — Vadarne ha i allmänhet kort stjert. Vingarne äro av ganska 

 olika form hos olika familjer; men vanligast starka och långa; 

 dock äro de vida kortare hos Sumphönsen, bland hvilka en art, 

 som ännu torde finnas på Nya Zeeland, Notornis mantelli, 

 icke tyckas äga förmågan att flyga. Det enda exemplar av denna 

 fogel som blivit tillvarataget, eller överhuvud kändt såsom levande, 

 och nu finnes uppstoppadt i England, blev taget av hundar år 



