VADARE. 



Sverige och England, hvarest Se. rustieula fått bestämda, egna 

 namn: Morkulla, Woodcock, ha de anförda namnen fått en något 

 vidsträcktare betydelse. Det engelska Snipe bar dock huvud- 

 sakligen blivit begagnadt för två bland de mest långnäbbade 

 slägtena: Telmatias (alla tre arterna) och Limosa (båda sp.). 

 Det svenska, Snäppa, har deremot blivit ett vida mera allmänt 

 namn, som tydligen varit begagnadt för alla de små, långnäbbade 

 vadare, som man särskildt ville utmärka, men som icke hade 

 andra, egna namn. Limosa rufa kallas vid Skånes östra kust 

 Augustisnäppa, i mellersta Sverige, Kopparsnäppa. Kärrsnäppa 

 är ett vanligt namn för Totanus glareola; Drillsnäppa för Actitis 

 hypoleucos. Sjelv har jag, först omkring 1817, hört namnet Mo- 

 % snäppa, av en gammal och skicklig jägare (Bruse i Baldringe, 

 1 mil norr om Ystad), användas för Tringa alpina L., och några 

 år senare, av en annan (vid Abusa, 2 mil från Lund), samma 

 namn, för Tr. temminckii, hvaremot denne kallade Tr. alpina 

 Kärrsnäppa. Dessutom synes ordets allmännare betydelse av 

 namnen: Simsnäppa (Phalaropus), Rörsnäppa, Hårsnäppa, Dy- 

 snäppa o. s. v. Vi kunna således med full säkerhet antaga 

 namnet Snäppa såsom en allmän benämning för samtliga de små, 

 långnäbbade Vadarna: Scolopacinse, Tringarise eller Totaninse, 

 såsom de ömsom varit kallade. 



Likväl har, sedan Nilsson år 1835 (i Sk. Fn. II, sid. 212) 

 antagit detta namn såsom särskildt slägtnamn för genus Totanus, 

 den åsikten börjat göra sig gällande, att namnet uteslutande till- 

 hörde detta slägte. Såsom av det föregående synes, bestrida vi 

 denna åsikt, ehuru namnets begagnande på anförda sätt kan för- 

 svaras dermed, att Totani verkligen utgöra ett slags medelform 

 bland Snäpporna. Men då dels intet svenskt namn finnes for 

 detta slägte särskildt, dels samtliga arterna antingen ha andra, 



299 



egna namn, eller alldeles sakna sådana, och namnet Snäppa blott 

 ingår i ett enda äldre namn, för en bland dess arter (Kärrsnäp- 

 pan, Tot. glareola), samt icke rätt väl synes kunna användas för 

 arterna på det sätt som hittils skett, så anse vi för rättare att 

 i ett provisoriskt slägtnamn, som icke upprepas för arterna, in- 

 lägga detta slägtes egenskap av medelform bland Snäpporna. Vi 

 kalla det altså t. v. Mellansnäppslägtet, Mellansnäppor, då det 

 av sig sjelv förstås, att de största arterna: av si. Numenius och 

 Limosa, bli stor snäppor, och de minsta, Tringse, bli småsnäppor; 

 hvilka uttryck dock icke torde behöva användas såsom namn, i 

 fall brukliga och bättre stå att finna. Vi skola här genomgå de 

 Svenska namn som arterna av si. Totanus erhållit. 



1 Glutt. Enligt den mening som D:r Lindblad benäget med- 

 delat, blir det högst sannolikt att detta namn verkligen är ett 

 äkta svenskt och germaniskt namn för Totanus glottis, bildadt 

 efter det klart ljudande läte, som denne fogel vid uppflygandet 

 plägar låta höra, och som kan uttryckas med: glutt! tudutt! 

 tudutt! tudutt! — Detta namn finnes redan hos C. Gessner på 

 1500talet, såsom brukligt i Tyskland för vår Tot. glottis. Han 

 hade nämligen, från Lucas Scham, en skicklig målare och jä- 

 gare i Strassburg, erhållit 12 st. färglagda fogelbilder, hvaribland 

 denna art fans, betecknad med namnet Glutt. — Hos oss anföres 

 namnet Glutt först av Linné såsom svenskt namn för n:o 142 i 

 Fn. Sv. 1746, hvilken i hans sednare arbeten får namnet Scolo- 

 pax glottis och är vår Tot. glottis. Sedan förekommer det i Fi- 

 scherströms beskrivning över Mälaren samt i alla faunistiska 

 arbeten, och är tämligen allmänt bekant bland jägare. Jag har 

 hört det under formerna Storglutt och Trädglutt; dock torde det 

 helst böra bibehållas utan tillägg, såsom ett gammalt och godt 

 svenskt namn. Sjelv har jag förr varit böjd för den tron att 



