300 



VADARE. 



att namnet härstammade från Aristoteles, som helt kort omnäm- 

 ner en fogel: Glottis, hvilken flyttade med Vaktlarna och hade 

 en långt utsträckbar tunga. Om denna fogel, som säkert endast 

 varit bekant för Ar is t oteles genom någon fogelfängares berät- 

 telse, och som han icke igenkänt, finnes ingen vidare upplys- 

 ning, hvarken hos honom eller andra gamla författare, hvarföre 

 de nyare icke förstått hvad som dermed menades. C. Gessner 

 jämförde honom med Tyskarnes Glutt; men uppenbart blott för 

 namnens likhets skull. Glottis kan dock ej ha varit någon annan 

 än Göktytan, Iynx torquilla, som var väl bekant för Aristoteles 

 och av honom beskrives under namnet lynst. (Jfr. Sundev. Arist. 

 Djurarter, foglar n:o 89, 90). 



2 Strandryttare är en av mig (pl. 40) inventerad översätt- 

 ning av det fransyska "Chevalier", för Totanus fuscus, som icke 

 tyckes ha något svenskt namn, annat än det förr brukade "svart- 

 grå snäppa". Det fransyska namnet, och derefter det svenska, 

 ha avseende på fogelns höga ben och sätt att gå, stolt och högt 

 upplyftad, liksom till häst. Möjligtvis kan ett bättre finnas bruk- 

 ligt i någon av våra landsorter. 



3 Rödbena är det i både södra och mellersta Sverige van- 

 liga, karakteristika namnet på Tot. calidris. Genom förseelse 

 har det på pl. 40 blifvit ändradt till Rödbening. 



4 Namnet Strandlöpare, utsatt på pl. 41 för Totanus glareola, 

 är ett bland dem, som i likhet med Strandstrigel, i mellersta 

 Sverige varit begagnadt ömsom för nämnda art, för Åctitis hypo- 

 leucos och för arter av si. Tringa. Då likväl det av Nilsson 

 begagnade namnet Kärrsnäppa, enligt hvad senare blivit mig 

 bekant, är ett bland jägare i mellersta Sverige skäligen allmänt 

 brukligt och dessutom ganska godt namn för Tot. glareola, så 

 bör detta bibehållas, då ett annat namn måste antagas för Tringa 



alpina, som fått detta namn på pl. 41, efter en här, nyss förut 

 omtalad jägares bruk, (t. ex. Sump snäppa). 



5 Gropsvala är ett namn som jag sjelv under flera årtionden 

 i tanken begagnat för Totanus oehropus, för hvilken icke något 

 eget, brukligt, svenskt namn tyckes finnas. Denne fogel, som 

 mest lever ensam, och oftast träffas under flyttningstiden, plägar 

 sitta i torvgravar eller andra vattengropar eller i bäckar med 

 höga bankar, så att han icke synes förr än man kommer honom 

 helt nära, då han hastigt och oförmodadt flyger ut, livarvid han, 

 såsom ofta blivit anmärkt, får mycken likhet med en Hussvala 

 (Hir. urbica). Det anförda namnet bör dock rätteligen, såsom 

 redan skett av Holmgren, ändras till Gropsnäppa, som synes 

 vara ganska passande. 



6 Drillsnäppa är ett karakteristikt, samt både bland Jägare 

 brukligt och av föregående Faunister användt namn för Totanus 

 (Actitis) hypoleucos, hvilket bör bibehållas för denna art. Nam- 

 net Strickla, hvarmed den efter bruket bland en och annan jägare 

 blivit betecknad (på pl. 41), har även varit begagnadt för Strep- 

 silas och tyckes vara en förändring av det nyss förut (mom. 4) 

 nämnda Strand-^n^/ ? men bör på detta stället utgå. 



Efter denna mönstring av Mellansnäppornas namn komma 

 vi i naturlig ordning till namnen för de större och mindre Snäp- 

 porna. De största bland dessa äro arterne av Spovslägtet (Nu- 

 menius) som redan ha sitt bestämda namn och såsom båsmäb- 

 både m. ra. något skilja sig från de övriga. Näst dessa i stor- 

 lek kommer siägtet Limosa, som av Nilsson fått namnet Läng- 

 näbba, hvilket är ganska betecknande för slägtet; men såsom 

 artnamn måste väl de användas, som verkligen finnas, nämligen 

 Kopparsnäppa för L. rufa, och Rödspov .(Gottl. Röspoe) eller 

 Fåvita för L. melanura, som hos oss blott finnes på Gottland 



