SVENSKA NAMN. 



303 



.och ännu mera i andra landskap: spole, uti Vindspole (för Num. 

 arqvata). På isländska heter det Spoi (Num. ph^opus). Rietz, 

 Sv. 4Hm. spr., har Spove, Vass-spove, hvilket sednare jag hört 

 på Oland för en Limosa. 



Bättring är ett långs efter Östersjökusten, i Kalmarlän— 

 Roslagen, kanhända längre, brukligt namn för Strepsilas, härledt 

 av Rötter som betyder Havstång (Fucus vesiculosus), bland hvil- 

 ken fogeln springer på stranden och gräver för att söka små 

 Crustaceer, mask, snäckor o. d. Oftast utsäges detta namn för- 

 vridet på många besynnerliga sätt, som icke äro lätta att be- 

 gripa och härröra derav att folket icke alltid sjelve fatta dess 

 betydelse. Man får således höra: Hötrick, Vittring, Viträck, 

 Kveträck o. s. v.; möjligtvis kan det norrska namnet Kutterutt 

 (Act. Nidros. III, 574), som jag dock ej sjelv hört, komma av 

 samma rot. — Det namn som genom Ekström fått insteg i 

 svenska faunan, Roskarl, skall brukas i Mörkö skärgård, men 

 dock utsägas: Rospigg, hvilket är ett allmänt och väl bekant ök- 

 namn på Roslagsboarna; fogeln anses nämligen komma dit från 

 Roslagen. Man torde gilla att vi utesluta detta namn. Besyn- 

 nerligt är att denne fogel icke tyckes ha något enskildt namn i 

 Bohuslän; åtminstone har jag efter flera förfrågningar icke lyc- 

 kats där få reda på ett sådant. 



Namnet Angknarr är ett bland dem som vi här anse oss 

 böra utdömma, ehuru det på pl. 45 blivit användt efter bruket i 

 böcker. Men då det icke är ett verkligt, i tal brukligt namn så 

 bör det icke heller i skrift bibehållas, och då fogeln har flera 

 bland Allmogen och i dagligt tal brukliga namn: Kornknarr, 

 Angsnärpa, Ängskära m. fl. så bör det allmännast brukliga bland 

 dessa, hvilket vi anse vara det förstnämnda, upptagas även i 



i skrift. — Detta anföres här särskildt såsom exempel på ett, 

 såsom det tyckes, vanligt sätt, hvarpå dessa boknamn uppkomma. 

 Namnet Angknarr synes oss nämligen vara en förment rättelse 

 eller förbättring av de nyss anförda namnen och ha uppstått till 

 följe av den thy värr! bland våra s. k. bildade folkklasser van- 

 liga motviljan att upptaga någonting så simpelt som ett ord ur 

 folkspråket eller ur en landskapsdialekt: ett sådant ord måste 

 ändras och förbättras innan det blir dugligt att ingå i de bilda- 

 des skriftspråk! Flera av de här förut anförda namnen bära 

 tydligt märke av samma skeva begrepp om bildadt språk. Följ- 

 den av ett sådant förfarande måste bli betydliga olikheter mellan 

 skriftspråket och talspråket, hvarpå svenskan kan visa många 

 prov. — Ett annat exempel på en förändring av samma art är 

 det förut, sid. 57, omtalade namnet Näktergal i stället för Nat- 

 tergal, förändradt efter Tyskan. Denna ändring tyckes redan ha 

 skett före 1745, då Linnés Gottländska resa trycktes, ty i denna 

 omtalas Nechtergahl. Mången skall anmärka att ordet Nattergal 

 låter illa, och så tyckes det för dem som ej äro vanda dervid, 

 ty vanan, modet, är allt för mängden av folk. Men Danskarne, 

 som upptagit ordet i sitt skriftspråk och äro vanda dervid, finna 

 det ganska vackert, liksom vi, då vi läsa det i dansk poesi. 

 Det har den stora fördelen att innehålla ett vackert begrepp 

 (nattens sångare), hvaremot allt begrepp blivit bortstavadt ur det 

 svenska "Näktergal". 



Vi indela Vadarna på följande sätt*): 



lmo. Svagnäbbade Vadare (Grallse debilirostres): näbbet 

 hos en del ganska kort, då det är mera fast och hårdt; oftast är 



Ett utkast till denna fördelning publicerades först av mig uti "Lärobok i Zoologien" 5te uppl. 1858, dock i något olika ordning; sedan ändradt, i upplagorna 1860 och 1864. 



