VADARE. 



305 



ändstycket. Då näbbet är långt är det detta ändstycke som är förlängd*. 

 Baktå saknas eller är ganska liten. — Pannan tvärt uppstigande, ganska hög 

 över näbbryggen. Munöppningen liten, ej kluven bakom ansiktets fjädergräns. 

 — SI. Strepsilas, Vanellus, Charadrius, Hcematopus, Hi mänt opus. 



Fam. 4. Totaninae (Snäppor): små eller medelstora arter med liten 

 munöppning, såsom de nästföregående; men långt, smalt, något -böjligt näbb, 

 hvars rotstycke är betydligt längre än ändstycket. Då näbbet är mycket 

 långt är det den av näsgropen fårade rotdelen som är förlängd. Färgen är 

 oftast grå, tätt småfläckig. 



a) tårna vid roten förenade med ett hudveck, och huden på tarsens 

 framsida nätlikt fördelad. — SL Recurvir östra, Numenius. 



b) tårna vid roten förenade av ett hudveck; tarsens framsida delad av 

 tvärsömmar. — Si. Limosa, Machetes, Totanus, Actitis, Macrorhamphus, 

 Phalaropus. 



c) tårna ända till roten åtskilda (längre eller kortare än tarsen). —SL 

 Eurynorhynchus; Calidris; Tvinga; Telmatias; Scolopax. 



2do. Starknäbbade Vadare (Grallse fortirostres): näbb 

 stort, starkt, alltid längre än huvudet och benhårdt; med små näs- 

 borrar, sittande högre opp, närmare mot näbbryggen, tätt omslutna 

 av fast ben. — Näbbet är således med en vida fastare rot av 

 breda ben förenadt med cranium. Vanligen är det även tjockare 

 och äger derigenom en betydligare styrka än hos de föregående. 

 Vingarne äro alltid stora och starka, i spetsen bredt rundade, 



COHORS 3. Pelargi (Storkartade Vadare): med liten, vid 

 roten högt upplyftad baktå, försedd med helt liten klo. — Hit 

 hörer blott: 



Fam. 1. Ciconiina? (Storkfoglar). — De ha pannan något upphöjd 

 och kullrig. Munöppningen är, liksom hos de föregående, icke långt kluven, 

 och ansiktets sidor, framom ögonen, vanligen fjädrade; men nakna då pannan 

 är naken. Tårna medelmåttiga, vid roten förenade av hudveck; klorna korta, 

 oftast trubbiga; mellankion med hel kant, eller blott föga inskuren-. Den 

 långa halsen föres under flykten rätt framätsträckt. 



Svenska Fåglarna. 



a) Näbbet med hel yta och rät spets (icke krokböjd): Ciconia, Tan- 

 talus, Platalea, Ibis. 



b) Näbbets hornyta delad av fogningar (sömmar); spetsen bildar en av- 

 skild, starkt böjd klo: Scopus; Bala3niceps. 



COHORS 4. Herodii (Hägerartade Vadare), som ha stor, 

 ända till roten stödjande baktå, hvars klo är större än mellantåns klo. 



Blott en Fam.: Ardeinas (Hägrar). — Desse foglar ha ett lätt igen- 

 känneligt utseende och många egenheter i delarnas bildning såsom i synnerhet: 

 pannan är nedtryckt, plattad, knappt upphöjd över näbbryggen; ansiktets 

 sidor framom ögonen äro nakna. Näbbet är alltid rakt, med munöppningen 

 kluven ända bort under ögat. Mellantåns klo kamlik, med den breda, inre 

 kanten fint fördelad i reguliera kamtänder, som stå tätt tillhopa, vinkelrätt 

 mot klons medellinia. — Den ganska långa halsen föres under flykten böjd, 

 dubbel, så att blott näbbet överskjuter nedre böjningen. Näsborrarne be- 

 gränsas alltid ovantill av ett smalt, läderartadt hudlock, ungefär så långt som 

 sjelva öppningen; men nedtill begränsas de av hårdt, hornbeklädt ben. De 

 sitta, hos de mindre arterna, nästan midt på överkäkens höjd; hos de större, 

 alltid närmare näbbryggen. Baktån är, såsom av ovanstående diagnos (för 

 Cohors 4) synes, till det yttre bildad alldeles som hos sångfoglarna, men han 

 är proportionsvis icke så stor som hos dessa, och icke fri, utan, liksom hos 

 alla andra foglar, utom första Ordningen, är kloledens böjsena förenad med 

 motsvarande senor från alla de övriga tårna, — Hit höra blott slägtena Ardea 

 och C an er o ma. 



Alla de arter som höra till första huvudavdelningen (Svag- 

 näbbade Vadare) likna till sin fortplantning Hönsen: de bygga 

 intet, eller blott ett me^a konstlöst bo. De fleste lägga äggen 

 uti en liten fördjupning på bara marken, möjligtvis med under- 

 lag av det på stället växande gräset, och ungarne kunna, så 

 snart cle äro utkläckta, springa omkring och söka föda. — - Desse 

 foglar kunna alltid springa ganska starkt; men ofta ser man de 

 större arterna, såsom Tranan, spatsera långsamt framåt marken. 



De starknäbbade Vadarnes fortplantning liknar deremot Rov- 

 foglarnas. De bygga alltid ett öppet och föga djupt, stundom 

 nära plattadt bo av grenar och strå, högt opp i träden eller lägre 



77 



