TRANAN. 



313 



växter; alltid i vattnet, ofta flytande och då så tjockt att äggen 

 ständigt ligga torra. Dessa äro 8 till 12, stundom flera; blekt brun- 

 gulaktiga, med täta, fina, grå och bruna prickar. Makarne leva 

 i engifte, ruva äggen skiftesvis i 3 veckor och följa ungarna. 



Under fortplantningstiden är Sothönan ofördragsam och strids- 

 lysten och söker fördriva Änder eller andra foglar som hålla sig 

 i grannskapet; men snart upphör detta sinnelag och hon lever i 

 förtrolig enighet med grannarna, blott de ej komma för nära boet. 

 — Synon. Fulica atra L. et omn. 



II. Snäpp artade Vadare (Tringiformes). 



Om kännetecknen, se förut sid. 304, Cohors 2 och 

 Fam. 1 Tranor (Gruinae). 



6. TRANESLÄGTET (Grus Linn.) 



utgöres av stora arter med ganska lång och smal hals och långa 

 ben. Deras kännetecken inses närmare av det som säges under 

 Vadarnes systematiska fördelning sid. 303 och 4. De ha tämligen 

 stort näbb, vid roten betydligt tjockare än tarsen och hos de 

 flesta arter något längre än huvudet, hvarigenom de, liksom ge- 

 nom sin storlek samt halsens och fötternas längd få en viss lik- 

 het med Storkar och Hägrar. Till följe derav ha dessa 3 släg- 

 ten alltid blivit ställda tillsamman, såsom "stora Vadare" och 

 Linné begick t. o. m., i sina senare skrifter, den oriktigheten att 

 förena dem alla under ett enda slägte, Ardea, ehuru han i sina 

 första arbeten, Syst. Nat. 1735 och 1740, riktigt hade åtskilt dem 

 såsom Ardea, Ciconia och Grus. Dessa tre äro dock ganska 

 olika bildade, såsom synes av den här, förut lemnade översikten 

 av Vadare-ordningen (sid. 304 och 5). Tranorna likna vida mera de 

 små, eller snäpp-artade Vadarna, och i synnerhet de icke fläckiga 



Svenska Foglarna. 



Charadrierna. Näbbet är bildadt såsom hos dessa, men de skilja 

 sig från dem genom sin storlek, halsens och benens längd, sin 

 starkt böjda, rovfogellika inre klo och sin enkla rug-ffnino;. Även 

 äro Tranorna utmärkta genom lång underarm med talrika arm- 

 pennor (omkr. 24) och bredare, rundad vingspets, i det att första 

 vingpennan är ganska kort, ej längre än täckfjädrarne, och spet- 

 sig; 2 ungefär ~ 6; 3, 4 och 5 nästan lika. Genom denna ving- 

 bildning betingas deras lugna, stadiga, genom luften svävande 

 eller liksom seglande, och länge uthålliga flykt. 



iisr. 3 • 



144. Egentliga Tjjanan (Grus cinerea B:st), pl. XL VII, 

 6 . 3; — askegrå med kal, svartaktig, bakåt röd hjessa. Stru- 

 pen svart. 



Denne är en av våra största och ståtligaste foglar. Gående 

 uppreser han huvudet till nära 2 alnars höjd. En större hanne 

 hade: näbb från pannan 110 mm.; vinge 580; tärs 270; mellantå 

 95, med klo 120; sfjert v. p. 200. Honan liknar hannen i allt, 

 men är betydligt mindre (vinge 530, tärs 230); även hannarne 

 äro ganska olika till storleken. Fogelns utseende visas av den 

 väl träffade figuren och behöver ej närmare beskrivas. En av 

 dess förnämsta prydnader äro de bakre, hängande och svartaktige 

 vingfjädrarne, hvarav en del äro de sista armpennorna, som be- 

 tydligt öfverskjuta vingspetsen och äro åtminstone 3; men hos 

 gamla hannar flera (omkring 6). Över och jämte dem ses de 

 förlängde, strutsijäderlikt krusige siste täckfjädrarne. Stjertpen- 

 norna döljas av dessa och äro räta. 



Tranan tillhör blott gamla continenten och är där vida ut- 

 bredd. Hon bebor Europa från trakten kring pol cirkeln till om- 

 kring Donau, men blott i låglandet; hon saknas i alla högländer 

 såsom Schweitz och Böhmen, hvilka länder hon t. o. m. under 



79 



