TRANAN. 



■ 17 



om de komma dit från Grekland, eller från Svarta havet. Det 

 återstår även att upplysa om de flytta över detta hav, t. ex. från 

 Krim, eller möjligen förbi dess östra ända vid Caucasus. 



Det stora antal Tranor, som höst och vår flytta genom Frank- 

 rike, kan väl icke komma till eller från Nilen. Men det är o-e- 

 nom flera bestämda uppgifter bekant att de dragé genom Spa- 

 nien söderut samt att många flytta över Sardinien och Sicilien. 

 Likaledes är det kändt att de komma, mot vintern, över till 

 Tunis och Algier (Malherbe, Loche), och genom enskilda under- 

 rättelser känner jag att man där anser dem komma från Spanien, 

 Baleariska öarne o. s. v. — Det är obekant livarest dessa till- 

 bringa vintern; utan tvivel kvarstanna en stor del vid de floder, 

 små sjöar och kärrtrakter som finnas i nämnda länder; men det 

 synes icke osannolikt att en del kunna draga över öknen, ända 

 ned till Negerlandet och uppehålla sig där, t. ex. vid Nigerfloclen, 

 sjön Tsad o. s. v.; framtiden skall närmare underrätta oss härom. 



Tranan är en högst sällskaplig fogel, som gärna lever i 

 vänskap och fred, både med sina slägtförvandter och med andra 

 arter foglar och djur. I fritt tillstånd är hon ytterst varsam och 

 skygg' för alla personer som förefalla henne misstänkta eller 

 ovanliga så att man alltid blott med stor svårighet kan få till- 

 fälle att skjuta en. Det är ock från gamla tider bekant att h varje 

 hvilande eller betande flock har en eller flera, utställda såsom 

 vakt, på platser med fri utsikt. Men såsom fången blir hon 

 snart ganska tam, och så tillgiven människan som en hund. 

 Hon är högst lekfull och yttrar sin tillgivenhet för sina vänner 

 med att hoppa och dansa omkring dem, resa och boja sig, slå 

 ut vingarna, taga upp stickor och strå från marken och kasta 

 dem i luften o. s. v. I tamt tillstånd, då man mera obehindradt 

 kan följa hennes beteende och handlingar, visar hon utmärkta 



Svensha Foglama. 



bevis på förstånd och beräkning. Gärna vill hon då tillvälla sio- 

 förmanskap över hönsen och -andra tama djur samt hålla ordning 

 och skipa rättvisa bland dem, hvilket man till och med sett 

 sträcka sig ända till ett herravälde över hornboskapen. — Fri 

 lever hon, utom under påstående fortplantning, ständigt flockvis, 

 och hvarje flock, stor eller liten, bildar under flykten en enkel 

 rad, bruten i en tämligen nära rät vinkel, med en enda anförare 

 främst i vinkeln. Under längre tåg ombytes denne anförare ofta, 

 i det att den som flugit främst lemnar sin plats och flvttar bakåt 

 på endera av vinkelns ben. En enda sådan vinkclflock består 

 ej gärna av flera än 30 å 40 stycken, h vilka säkert äro från 

 samma trakt och så mycket som möjligt följas åt; men på de 

 stora flyttningstågen, där stundom mångfaldiga mindre flockar, 

 med tillhopa flera hundra, eller över tusende individer samman- 

 träffa, flyga desse mindre flockar skilde, men tätt efter hvar- 

 andra, så att alla tillsamman synas utgöra ett sällskap. Under 

 flykten låter alltid en och annan i flocken, stundom alla tillhopa, 

 höra sitt starka, trumpetlika läte, som hördt på avstånd får en 

 behaglig klang, såsom av ett valdthorn, och är varieradt der- 

 igenom, att honor och yngre exemplar ha något högre, eller finare 

 läte. Vi känna något hvar huru angenämt det är att höra då 

 en flock Tranor om våren bebådar sin ankomst. Detta läte har 

 en ovanlig styrka, så att det höres på ganska långt avstånd, 

 under lugnt väder sannolikt över } mil. Detta står tydligen i 

 sammanhang med luftstrupens egna böjning och läge hos dessa 

 foglar. Då den kommit fram mellan bröstben och halskotor, böjer 

 den sig nämligen tillbaka och ingår genom en stor öppning främst 

 i bröstbenskammen uti en stor ihålighet som upptager hela bröst- 

 benets längd. Här ligger den böjd i flera krokar, mera hos 

 hannen än hos honan, h varefter den åter utgår genom öppningen 



80 



