TRAPPSLAGTET. 



321 



ner, vistas de (enligt Nordman) ännu en kort tid tillhopa i flock och, till och 

 med sedan de åtskilt sig parvis för att börja fortplantningen, samlas de, vackra 

 aftnar och morgnar på vissa, passande ställen på steppen, för att dansa och 

 roa sig med gymnastiska övningar. Be ordna sig då i en krets eller i två eller 

 flera rader och äro snart i full dans under mångfaldigt växlande kroppsställ- 

 ningar, med utbredda vingar, böjd eller sträckt hals och kropp, hoppande och 

 figurerande omkring hvarandra, under det att några bland skaran anställa 

 verkliga kapplöpningar från hvilka de tävlande återvända med långsamma, 

 säkra steg, och allt detta med lust och gamman i all vänskap och fred. Detta 

 torde vara ett slags lek, som tillhörer början av fortplantningstiden, svarande 

 mot Orrens lek och som i likhet med denna snart slutar sedan äggläggningen 

 börjat komma i gång. Tama foglar äro färdiga att dansa och leka när som 

 helst då de träffa sällskap som väcker deras uppmärksamhet. 



Det är dessa egenskaper som väckt alla beskrivares förvåning och av 

 dem blivit på hvarjehanda sätt framställda. Fogeln blev först känd i Europa 

 genom några exemplar som mot slutet av 1600talet kommo till Paris från 

 "Numidien" (s. Tunis), och höllos levande vid slottet i Versailles, hvarest cle 

 fortplantade sig. De erhöllo där, för behaget i sina rörelser, namnet Demoi- 

 selle de Numidie, och blevo utförligt beskrivna, med vidlyftig anatomi, av 

 Perrault, i Hist. de 1'Acad. III, partie 2: 1666 — 99. Han ansåg fogeln ha 

 varit känd i Europa under forntiden och trodde att åristoteles omtalat 

 honom under namn av Otus och Scops, som sägas vara "efterapare och gyck- 

 lare med mycket föränderliga åtbörder" m. m., samt att "Otus har fjäder- 

 tofsar vid öronen"; hvilket allt Perrault trodde ha avseende på hans De- 

 moiselle. Likväl är det rätt tydligt att Åristoteles under de anförda namnen 

 omtalat några slags Ugglor. Den av förutfattade åsikter förorsakade blind- 

 heten gick så långt, att då Perr. hos Arist. fann uppgiften att Otus liknar 

 Glaux (Ugglan), så gjorde han den alldeles förvända anmärkningen, att lik- 

 heten troligen blott bestod i fjädertofsar vid öronen. Ej heller hade han 

 märkt att Otus, Glaux och Scops av Arist. räknas till rovfoglarna (Gampso- 

 nyches. — Vidare härom, se Sundev. Om Arist:s Djurarter, Vet. Ak. Handl. 

 1861 — eller Thierarten des Arist. Sthm 1863 p. 97). — Ännu besynner- 

 ligare är att allt detta, som återfinnes hos Plinius och andra författare, utan 

 undersökning blivit upptaget och efter Perrault hänfördt till Grus virgo, 

 ej blott av Buffon utan även av senare ornithologer och att man ännu 

 i vår tid velat bibehålla namnet Scops för Jungfrutranan. Dock hade 

 redan Bélon (i art. Grand Duc och om Ugglorna) insett rätta betydelsen 

 av Åristoteles ord, hvilket torde vara orsaken dertill, att Buffon i slutet av 

 sin beskrivning om Demois. de Numidie tyckes framställa en riktigare åsikt. 



Svenska Foglama. 



Men hvarken Bélon eller någon annan författare före Perrault har haft känne- 

 dom om Grus virgo. 



I Indien säges denna Trana vara värderad dels såsom god stek, dels för 

 falkjaktens skull, emedan hon förstår att försvara sig mot Falken med den 

 skarpa och böjda inre klo som tillhör hela slägtet och sannolikt av alla ar- 

 terne begagnas till försvar, samt dessutom genom sin vighet länge undgår 

 hans förföljelse och således ger ett mycket njutningsfullt skådespel åt de flesta 

 människor, som finna nöje uti att se huru det ena djuret kan plåga och för- 

 störa det andra. 



Synonymi. Ardea virgo L. S. N. X (Edw. 134 et Alb. Ill t. 83); — 

 L. XII (Briss. V, 388); — Lath. (Pl. Enl. 241 et Buffon, ex Perrault loco 

 nuper cit.). — Anthropoides ! virgo Vieill. Diet, et Ene. 1141; — Bp. Csp. II, 101. 



Grus virgo Pall. Zoogr. II, 108 (Historia avis); — Wagl. Syst. sp. 2; 

 — Temm. Man. IV, 367; — Namn. Vög. D. IX, 386; — Nordmann Fn. 

 Pont. 267 (raores); — Nilss. Skand. Fn. II, 164; -- Authrop. virgo, A. E. 

 Brehm, Cab. Journ. plur. locis; prass. 1857, 86, — et 111. Thierl. IV, 728; — 

 Jerd. Ind. III, 666. 



Faniilien 2. Trappar (Otidinse) 

 jämför förut, under Ordningens indelning, sid 304. 



7. TRAPPSLÄGTPrr (Otis L.). 



Slägtets kännetecken inses bäst av det som anföres på nyss- 

 nämnda ställe. — Näbbet är kort och starkt med stora, avlånga 

 näsborrar och tämligen stor munöppning: den är kluven långt 

 bakom pannans fjädrar, vanligen ända bort under ögonens fram- 

 del. — Stjerten består av 20 (eller något flera) breda pennor och 

 är, hos en del arter, betydligt större än hos cle flesta andra Va- 

 dare. — Fötterne särdeles starka, men ej mycket förlängda: fot- 

 leden (tarsen) som är helt och hållet beklädd med nätlik! för- 

 delad hud, har knappt mera än \ av vinglängden. Baktå saknas 

 fullkomligt och de 3 framtårna äro kortare än hos andra Vadare : 

 mellantån med klo blott hälften så lång som fotleden, eller än 



81 



