326 



VADARE. 



ska ordet "tärda" (trög, långsam) som blivit an vän dt för en så skygg och 

 rörlig fogel, hvilken både springer och flyger väl; utan det tyckes vara sanno- 

 likare att "tärda" hos Plinius är ett, kanhända stympadt namn, som fogeln 

 haft hos någon del av Spaniens infödingar, möjligtvis av celtisk stam och som 

 kan stå i sammanhang med det fransyska Ostarde (Bélon), nu sedan början 

 av 1700taiet Outarde, och med det engelska Bustard, hvilket väl sannolikt är 

 detsamma som de av C. Gessner anförda Gustard och Bistarda. Att dessa 

 namn skulle vara sammandragningar av "Otis tärda" synes ej troligt, då detta 

 namn först bildades av Linné 1758. Uti äldre skrifter förekommer blott ett- 

 dera av namnen Otis och tärda särskildt, eller "Otis s. tärda". Nu för tiden 

 kallas Trappen i Spanien: Abutarda eller blott Butarda, enligt den nyss nämnde 

 Saunders, som anser detta namn vara en förändring av: Avetarda. 



LILLA TRAPPEN (Otis tetrax L.) 49. — PJ. LXXV, lig. 1, 2. _ 

 Storleken som vanliga tamhöns; inga långa fjädrar på halsens sidor. Hannen, 

 vinge 240 mm.; tärs 68. Huvudet gulbrunt, svartfläckigt; rygg och vingar 

 utåt ljust brungula, tätt vattrade med finare svarta, vågiga tvärstreck och 

 prickar; buken hvit. Halsen upptill blågrå, sedan svart, med en sned, på 

 strupen nedstigande, hvit ring upptill och ett något bredare hvitt tvärband 

 nedtill. Bakhalsens svarta fjädrar hos äldre hannar långa, bildande en slags 

 malm. Handpennorna svärta, mot roten hvita; armpennorna och de större 

 täckfjädrarne till större delen hvita. Stjertpennorna: de flesta gulbruna, svart- 

 spräckliga med 3 smala svarta tvärband; de yttre hvita med 2 och de yttersta 

 med blott ett svart tvärband. Dunet, i bottnen av fjäderpälsen, skönt rosen- 

 rödt. — Honan lika stor som hannen; tiil färgen lik honom men med grövre 

 svart vattring; halsen ljust gulbrun, svartprickig, med små ljusa, avlånga, 



svartkantade fläckar långsåt fjädrarna, utan långa nackfjädrar. Unq hanne 



mer eller mindre lik honan. (Om formen, se förut sid. 323, l:o). 



Denna arts fädernesland är södra Europa, norra Afrika, (Algier, Tunis) 

 och vestra mellersta Asien (Tartariet, Caucasien; men icke Sibirien eller In- 

 dien och ej långt åt öster), eller ett område, ungefär mellan 33 och 47° N. 

 lat. (något nordligare i Frankrike) från Atlantiska havet till och med landet 

 öster om Caspiska havet (möjligtvis till högländerna öster om Aral?). All- 

 män är han i Spanien, s. Frankrike, s. Italien, Sardinien, Algieriet, Grek- 

 land (Hellas) och Turkiska länderna, sydligaste Ryssland med Krim och i 

 Caucasien. — Han uppgives väl i de flesta av dessa länder flytta bort om 

 hösten och återkomma om våren, vid någorlunda bestämda tider; men han är 

 dock lika litet flyttfogel som Stortrappen. Han blott strövar omkring åt alla 

 håll, ännu mera än denne, om vintern, och förirrar sig dervid ofta, så att 



exemplar tidtals förekommit i alla kringliggande länder. Linné upptog ho- 

 nom såsom funnen i Sverige; Riksmuseum äger en hona, dödad i Helsingland 

 i Dec. 1840 och en från Upland, Maj 1804, och flera äro kända. I England 

 äro några, och i Tyskland än flera exemplar erhållna, men märkligt nog, lik- 

 som hos oss, blott honor eller yngre hannar. De äro mest funna om vintern, 

 då de stryka omkring. 



Till levnadssättet liknar han ganska nära den föregående, är skygg och 

 listig såsom denne; slår sig ihop flockvis om vintern; springer starkt och fly- 

 ger väl, men vanligtvis blott lågt och ej långt. De som träffas ensamme trycka 

 sig vid fara, liksom hönsen. Fransyska namnet är Cane pettire, hvilket lärer 

 betyda: fält-and (Anas campestris, cane = and). Ett bevis att man där läuge 

 känt fogelns slughet, är det som redan berättas av Bélon, att man om bak- 

 sluga menniskor säger att de likna Småtrappen ("font la cane petiére"). 



Synon. Otis tetrax Linn. X (Albin. Belon); — Fn. Sv. n:o 196; — 

 Naumann V. D. VII, 52; — Degl. Gerbe, Eur. II, 100. — Tetrax campestris! 

 Steph. 



HALSKRAGETRAPPEN (Otis houbara Gm.), pl. LXXV, fig. 3. — (Kän- 

 netecknen, se förut, sid. 323, 2:o, b). — Vinglängd: ^ 360 mm.; tärs 90. — 

 Av de långa, mjuka fjädrar, som sitta i en rad på hvardera sidan om halsen, 

 och bilda en krage, äro de övre svarta, de nedre hvita. Pannans och hjes- 

 sans fjädrar långa, mjuka, hvita; de kunna uppresas såsom en kam långs 

 hjessan. Rygg och vingar blekt gulbruna, fint vattrade med svarta punkte- 

 rade vågiga streck, som midtpå de större fjädrarna äro grö fre och där bilda 

 3 a 4 mörkare fläckar. Stjerten blekt gulbrun, svartprickig, med 5 blågrå, 

 svartkantade tvärband och hvit, svartprickig ända. — Honan är något mindre 

 och mattare färgad; förövrigt lik hannen. 



Denne är en äkta ökenfogel, som tillhör sandöknarna i norra Afrika och 

 Arabien. I Algieriet lärer han blott bebo sandtrakterna söder om Atlas. I 

 södra Europa färekomma blott spridda exemplar, då och då. 



I de sandiga trakterna uti NV Indien (Pendsjeb och omkring Indus- 

 floden) samt i Afganistan och södra Persien finnes en högst närslägtad fogel, 

 O. maequeenii, hvilken av somliga anses för en varietet av O. Jwubara och 

 icke alltid lärer vara rätt tydligt skild därifrån, då båda äro något föränder- 

 liga, men som vanligen är något större (tf vinglängd 400; t. 100 mm.) och 

 i synnerhet skiljer sig genom hjessans hvita fjädrar, som äro i ändan och 

 midtåt svarta. Den svarta vattringen på de övre kroppsfjädrarna är finare 

 med mera tydliga fläckar; flera stjertpennor på hvardera sidan ha blott 2 blå- 

 grå tvärband; på en eller två finnas 3 sådana och på några, de mellersta, äro 

 de helt smala, svartgrå. — Åven denne skall ha blivit funnen i Europa, t. o. m. 



